ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/153/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 (суддя Л.М. Ільєва, м.Миколаїв) про повернення позовної заяви 
у справі №915/153/25
за позовом: керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс»
про визнання недійсними пунктів договорів та стягнення заборгованості в загальній сумі 118626,96 грн, 

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 
Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс», в якій просив:
-визнати недійсним пункт 3.1. договору №127-22 від 25.07.2022, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс», в частині включення до ціни договору податку на додану вартість;
-визнати недійсним пункт 3.1. договору №102-23 від 12.06.2023, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс», в частині включення до ціни договору податку на додану вартість;
-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс» на користь Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 118626,96 грн, з яких: 97126,67 грн - безпідставно сплачені кошти як податок на додану вартість, 16018,30 грн - інфляційні втрати, 5492,99 грн - 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до приписів підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою, у зв`язку з чим наявні правові підстави для визнання недійсними пунктів 1.3 відповідних договорів в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та стягнення перерахованих коштів як безпідставно отриманих, а також нарахованих на них 3% річних та інфляційних втрат.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 повернуто позовну заяву керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс» про визнання недійсними пунктів договорів та стягнення заборгованості в загальній сумі 118626,96 грн на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з порушенням прокурором правил об`єднання позовних вимог.
Приймаючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними) та не співвідносяться між собою як основна та похідна (задоволення однієї вимоги не залежить від задоволення іншої позовної вимоги), з огляду на що суд дійшов висновку про порушення прокурором правил об`єднання позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Не погодившись з ухвалою суду про повернення позовної заяви, керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2025 у даній справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що суд першої інстанції безпідставно, без урахування усталених правових висновків щодо застосування норм статей 173, 174 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про повернення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, адже позовні вимоги, будучи пов`язаними спільними підставами позову, пред`явлено в інтересах держави в особі одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача, оспорювані правочини є тотожними, містять однакові умови, стосуються однакового предмета – постачання запасних частин, у договорах визначений один замовник – Військова частина НОМЕР_1 , один постачальник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс», фінансування здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а також відповідні договори укладались в один і той самий період – упродовж дії правового режиму воєнного стану, мають єдину спільну підставу для визнання недійсними положень у частині включення до договірних цін оспорюваних договорів умов про сплату податку на додану вартість, а саме: недотримання положень підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а також підтверджуються доказами, зміст яких є однотипним.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга зареєстрована судом 18.02.2025 за вх.№718/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 про повернення позовної заяви у справі №915/153/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/153/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
03.03.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 про повернення позовної заяви у справі №915/153/25 залишено без руху з метою надання скаржнику можливості усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 у справі №915/153/25. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
В межах встановленого ухвалою суду від 06.03.2025 строку апелянтом подано заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження (вх.№1125/25 від 14.03.2025).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 поновлено керівнику Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 про повернення позовної заяви у справі №915/153/25 та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.
Враховуючи, що керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону оскаржується ухвала про повернення позовної заяви (пункт 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України), розгляд апеляційної скарги вказаною ухвалою суду від 19.03.2025 постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Окрім того, зазначеною ухвалою суду від 19.03.2025 учасникам справи встановлено строк до 04.04.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.
Позивачі та відповідач не скористались своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із статтею 2 та частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Водночас порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Статтею 173 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави та порядок об`єднання і роз`єднання позовних вимог.
Згідно із частиною першою цієї статті в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Таким чином, вказаною нормою процесуального права закріплене право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
При цьому об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, неодноразово викладеної в постановах від 24.04.2023 у cправі №916/1522/22, від 04.04.2023 у cправі №911/1757/21, від 30.03.2023 у справі №910/4501/22, від 19.12.2022 у справі №921/318/22 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18.
Щодо об`єднання позовних вимог у спірних правовідносинах апеляційний суд зазначає про таке.
Предметом спору у цій справі за вимогами прокурора в інтересах позивачів до відповідача є визнання недійсними пунктів 3.1 двох окремих договорів поставки товару: №127-22 від 25.07.2022 та №102-23 від 12.06.2023, укладених між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮгМоторСервіс», і стягнення з відповідача безпідставно сплачених за ними грошових коштів як податок на додану вартість, а також 3% річних та інфляційних втрат.
Місцевий господарський суд, повертаючи без розгляду позовну заяву прокурора, зазначав, що кожна поставка товару за окремим договором є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав та обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені під час виконання відповідного договору, утворюється окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризується самостійними цивільно-правовими наслідками, встановленими в кожному договорі. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (різні видаткові накладні на поставку товару, платіжні документи на перерахування сум тощо).
Водночас суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що договори, в яких викладено оспорювані пункти, укладено одними і тими ж самими сторонами, відповідно є подібними документи, які можуть бути доказами для встановлення певних обставин, викладених у позовній заяві, що в даному випадку свідчить про пов`язаність позовних вимог, зважаючи також на те, що вказані вимоги обґрунтовано одним і тим самим порушеннями, а саме, укладення їх пунктів 3.1 з порушеннями положень підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» щодо включення до договірних цін таких договорів умов про сплату податку на додану вартість. А тому неправильно вважати, в даному випадку, що у позовній заяві об`єднано вимоги, які виникли із десяти різних правових підстав, що є порушеннями положень процесуального законодавства про пов`язаність вимог.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.01.2025 у справі №910/10759/24 за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-Трейд» про визнання пунктів десяти договорів, які містять положення про сплату коштів, як податку на додану вартість, та стягнення коштів, з підстави невідповідності підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», а саме, щодо включення до договірних цін таких договорів умов про сплату податку на додану вартість.
Отже, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив аргументи прокурора про пов`язаність позовних вимог підставою виникнення та поданими доказами.
Поряд з цим, вказуючи на непов`язаність позовних вимог та повертаючи позов прокурора, судом не зазначено, яким чином об`єднання таких вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, зважаючи, що сторонами договорів є одні й ті самі суб`єкти, а позов обґрунтовано загальними обставинами про порушення оспорюваними пунктами положень податкового законодавства.
Колегія суддів вважає, що об`єднання прокурором в одному позові вимоги про визнання недійсними пунктів двох однотипних договорів сприятиме можливості досягти процесуальної економії, ефективнішому використанню процесуальних засобів для відновлення порушеного права, а також запобіганню можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Водночас, за змістом частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги; (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.
Разом з цим, частиною шостою статті 173 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
За спеціальним правилом, викладеним у пункті 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).
У той же час, аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у системному співвідношенні з приписами частини шостої статті 173 цього Кодексу, свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.
Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.
Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України.
Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.
Подібні висновки містять постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19 та від 02.12.2020 у справі №908/420/20, від 12.09.2023 у справі № 904/1513/22.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 у справі №910/21280/21 зауважено, що позовна заява підлягає залишенню судом без розгляду лише за тих виявлених судом після відкриття провадження у справі порушень правил об`єднання позовних вимог, що передбачені нормами частин четвертої та п`ятої статті 173 Господарського процесуального кодексу України. В інших випадках порушення правил об`єднання позовних вимог, виявлених та встановлених судом у підготовчому провадженні, суддя за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи приймає рішення про роз`єднання позовних вимог.
Вказаного не було враховано судом першої інстанції та безпідставно повернуто позовну заяву прокурора, в якій фактично об`єднано вимоги за однотипними договорами, з однаковим суб`єктним складом та загальним обґрунтуванням порушення податкового законодавства оспорюваних пунктів договорів.
З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про повернення без розгляду позовної заяви з підстави порушення прокурором правил об`єднання позовних вимог і водночас погоджується з доводами скаржника про ухвалення судом оскаржуваного судового рішення без урахування усталених правових висновків щодо застосування норм статей 173, 174 Господарського процесуального кодексу України, а тому знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про неврахування місцевим господарським судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.02.2019 у справі №911/414/18, від 18.08.2023 у справі №910/21280/21, від 22.04.2019 у справі № 914/2191/18, від 23.10.2019 у справі № 902/434/19, від 27.06.2022 у справі № 916/697/21, від 12.08.2022 у справі № 911/2401/21, від 12.08.2022 у справі №911/2291/21, від 24.04.2023 у справі № 916/1522/22, від 30.03.2023 у справі № 910/4501/22.
Висновки суду апеляційної інстанції
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам процесуального закону не відповідає.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини відсутності підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню на розгляд суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269 – 271, 277, 281, 282, 284 ГПК України,
Господарського процесуального кодексу України,
Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону задовольнити.
2.Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 про повернення позовної заяви у справі №915/153/25 скасувати.
3.Справу №915/153/25 передати на розгляд Господарського суду Миколаївської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повну постанову складено 15.04.2025. 

Головуючий суддя                                                                                Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                                    К.В. Богатир

          Суддя                                                                                                    С.В. Таран