ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 715/1613/24
провадження № 61-2009св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Ротар Марина Марінівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2024 року у складі судді Маковійчук Ю. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 
2025 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К.,                   Перепелюк І. Б., і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1.           У травні 2024 році  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Ротар М. М., про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року її позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено, визнано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя її та ОСОБА_2 , здійснено його поділ.
3.           Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2024 року, яка набрала законної сили 03 квітня 2024 року, скасовано заходи забезпечення позову щодо арешту, накладеного на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
4.           Посилалася на те, що ОСОБА_2 , отримавши копію зазначеної вище ухвали, звернувся до Державної виконавчої служби, яка зняла арешт з житлового будинку. Далі, скориставшись тим, що арешт на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , був знятий, а вона не встигла скасувати запис про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме право приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 08 квітня 2024 року безпідставно отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, який останній не належав, оскільки за рішенням суду був визнаний спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 .
5.           Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08 квітня 
2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар М. М., видане на спадкове майно ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1755077173210), що розташований по АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нього.
Стислий виклад позиції відповідача
6.            ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 , посилаючись на їх безпідставність. Зазначав, що позивачка має право власності на 1/2 частку спірного майна, інша його частина належить йому на праві власності а тому позовні вимоги порушують його право власності на майно. Також посилався на те, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту, оскільки належною вимогою, на його думку, є вимога про витребування майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
7.           Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області 
від 20 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
8.           Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08 квітня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар М. М., видане на спадкове майно ОСОБА_3 , померлої в смт Глибока Чернівецького району Чернівецької області, на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1755077173210) загальною площею 206,4 кв. м, житлова площа 76,8 кв. м, до якого входить житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня          літ. «Д», навіс літ. «Е», колодязь № 1, огорожа № 2-4, вимощення 1, розташований по АДРЕСА_1 . 
9.           Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1755077173210, загальною площею 206,4 кв. м, житлова площа 76,8 кв. м, до якого входить житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б», «В», «Г», літня кухня 
літ. «Д», навіс літ. «Е», колодязь № 1, огорожа № 2-4, вимощення 1, розташований по АДРЕСА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 392, посвідченого 08 квітня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар М. М., видане на ім`я ОСОБА_2 . 
10.        Скасовано заходи забезпечення позову - арешт на житловий будинок, накладений ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області 
від 30 травня 2024 року. 
11.        Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
12.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірне майно не належало спадкодавцю ОСОБА_3 , оскільки за рішенням суду було визнано спільною сумісною власності подружжя позивачки та відповідача, а тому отримане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 392, посвідчене 08 квітня 2024 року, підлягає визнанню недійсним.
13.        Крім того, оскільки порушення законного інтересу позивачки відбулось у результаті державної реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав опосередковують відновлення її становища, яке існувало до порушення. Скасування рішення державного реєстратора про таку реєстрацію відповідає вимогам закону, є ефективним способом захисту прав позивачки та не змінює предмет позову.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14.        Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2024 року залишено без змін.
15.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем. Зазначено, що оскільки державну реєстрацію речових прав відповідача на спірне нерухоме майно проведено саме на підставі свідоцтва про право на спадщину, а не на підставі судового рішення про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділом, право власності відповідача на 1/2 частку у спірному майні, яка виділена постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року, жодним чином не порушено.
Узагальнені доводи касаційної скарги
16.        14 лютого 2025 року  ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
17.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13г10, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 1522/25684/12, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373//16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Також вказує, що не було залучено до розгляду справи ОСОБА_5 . Крім того зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що належним та ефективним способом захисту прав неволодіючого власника є вимоги про витребування спірного майна.
19.        Зауважує, що спірне майно перейшло від його померлої матері до нього, а позивачка не була учасником таких правовідносин. Після виділення їй на підставі судового рішення у власність частини конкретно визначеного майна, вона не зареєструвала своє право власності, а тому скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за ним не відновить запису про належність їй такого майна.
20.        Крім того, посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не залучення до участі у справі ОСОБА_5 , яка є спадкоємицею померлої ОСОБА_3 та має обов`язкову частку у спадщині.
21.        Вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вийшов за межі позовних вимог при скасуванні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомого майна. Також не дослідив викладені у відзиві на позовну заяву доводи щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22.        Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 715/1613/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
23.        17 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24.        Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2021 року у справі № 715/1733/20 задоволено частково позовні вимоги 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання житлового будинку спільною власністю подружжя, поділ майна, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 26 жовтня 2018 року між 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого була земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий № 7321055100:01:005:0287, що розташована на території Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано рішення державного реєстратора Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Чорної Н. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме - права оренди, індексний номер 43828399 від 02 листопада 
2018 року (запис про інше речове право № 28714449 від 29 жовтня 2018 року). Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу» Чернівецької області від 29 січня 2019 року про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме - права приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1755077173210, номер запису про право власності 30092650 від 29 січня 2019 року, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45309575 від 31 січня 
2019 року 15:47:49. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
25.        Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,                 ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задоволено та визнано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , здійснено його поділ в натурі. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
26.        Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2021 року у нескасованій частині після перегляду в апеляційного перегляду та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року залишено без змін.
27.        Судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 715/1733/20 було встановлено, що спірна земельна ділянка сторонами була придбана за час перебування у шлюбі та в подальшому, що підтверджується наявними у справі доказами, на цій земельній ділянці за час шлюбних відносин між сторонами було побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок. З урахуванням наведеного, суди вважали, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки чоловіка та дружини є рівними. Презумпція рівності часток подружжя не була спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
28.        14 серпня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області за клопотанням позивачки у справі № 715/1733/20 було вжито заходи забезпечення позову, зокрема, накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 206,4 кв. м, жилою площею 78,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
29.        Також встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24 січня 
2023 року.
30.        За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 04 лютого 2019 року, відповідно до якого заповіла ОСОБА_2 житловий будинок по 
АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В. та зареєстровано в реєстрі за № 206.
31.        Ухвалою Глибоцького районного суду від 18 березня 2024 року, яка набрала законної сили 03 квітня 2024 року, скасовано накладений ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2020 року у справі № 715/1733/20 арешт на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
32.        08 квітня 2024 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 .
33.        Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої 02 травня 2024 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по 
АДРЕСА_1 . Номер відомостей про речове право: 54476745, дата державної реєстрації права власності 08 квітня 2024 року, підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 392, виданий 08 квітня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Ротар М. М.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
34.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
35.        Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
36.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
37.        Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
38.        Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
39.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
40.        Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
41.        За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї            Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
42.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).
43.        Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
44.        Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
45.        До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
46.        Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
47.        Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
48.        Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
49.        Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
50.        Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
51.        У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
52.        У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, 
від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
53.        Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.
54.        Встановивши, що житловий будинок по АДРЕСА_1 не належав померлій ОСОБА_3 , а тому не увійшов до складу спадщини, відкритої після її смерті, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з яким до відповідача перейшло право власності на зазначений житловий будинок у порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_3 .
55.        Доводи заявника про неналежність обраного позивачкою способу захисту її прав є безпідставними.
56.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 715/1733/20 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , здійснено його поділ та виділено кожному із них по 1/2 частки у зазначеному нерухомому майні в натурі.
57.        Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
58.        Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
59.        Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
60.        Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
61.        Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
62.        Колегія суддів зауважує, що на момент смерті ОСОБА_3 спірний будинок не належав їй на праві приватної власності, не увійшов до складу спадщини, відкритої після її смерті, а тому не міг бути успадкований її спадкоємцями. Оспорюване свідоцтво про право на спадщину на спірне нерухоме майно видане без відповідної правової підстави та порушує право власності позивачки на належну їй 1/2 частину такого майна, а тому мотивовано було визнано судами попередніх інстанцій недійсним.
63.        Визнання оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, виданого без відповідної правової підстави, та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_2 , як спадкоємцем ОСОБА_3 , відновить права позивачки, за якою на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку.
64.        Посилання касаційної скарги на порушення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеного житлового будинку є необґрунтованими, з огляду на те, що його право власності було зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого без відповідної правової підстави, після ухвалення судового рішення про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 , з поділом у натурі.
65.        Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). При цьому учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
66.        Колегія суддів зауважує, що відповідач не позбавлений можливості зареєструвати своє право власності в установленому законом порядку на                           1/2 частину спірного житлового будинку, що належить йому на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі 
№ 715/1733/20.
67.        Безпідставними є також посилання касаційної скарги на неналежний суб`єктний склад справи та незалучення до участі у справі спадкоємця 
ОСОБА_3 , який має обов`язкову частку у спадщині, - ОСОБА_5 .
68.        Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).
69.        Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
70.        З огляду на те, що спірний житловий будинок ОСОБА_3 не належав, а ОСОБА_5 у заяві до нотаріуса від 08 квітня 2024 року відмовилась від спадкування будинку, посилаючись на наявність іншого спадкового майна, відсутні правові підстави для її залучення до участі у справі про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого                         ОСОБА_2 , та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 .
71.        Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, суб`єктним складом, у зв`язку із чим дійшли загалом законного і обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
72.        Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
73.        Скасування судом першої інстанції рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, виданого на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину, спрямовано на ефективний та невідкладний захист прав позивачки.
74.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться в загальному до переоцінки доказів.
75.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
76.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
77.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
78.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
79.        З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.           Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                       Є. В. Синельников
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
                                                                                                В. В. Шипович