УХВАЛА
 
23 квітня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 755/12569/22
провадження № 61-6099св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 19 600,00 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 24 вересня 2015 року станом на 17 жовтня 2022 року у розмірі 74 255,73 грн та судові витрати у розмірі 934,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
25 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення і додаткове рішення суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 74 255,73 грн заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 24 вересня 2015 року скасовано. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року в зазначеній частині та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року залишено в силі. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4 962,00 грн витрат на сплату судового збору.
03 квітня 2025 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, у якій просила поновити строк для подачі доказів, що підтверджують понесені нею витрати на правничу допомогу та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 8 400,00 грн витрат на правничу домогу.
Заява мотивована тим, що керуючим партнером АО «Пі Джі Ло Фірм» ? ОСОБА_2 здійснювалось представництво її інтересів у суді касаційної інстанції. Надаючи правову допомогу адвокатом було здійснено: поглиблений аналіз судової практики щодо суті позовних вимог;підготовка та подача до Верховного Суду касаційної скарги. Умовами договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року визначено вартість послуг, що становить 700,00 грн за годину роботи адвоката.
У касаційній скарзі було зазначено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат ? 7 000,00 грн, а також зроблено письмову заяву, що детальний розрахунок витрат з підтверджуючими їх доказами (договір, рахунок, акт тощо) будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як це передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України. До ухвалення рішення судом касаційної інстанції неможливо було визначити точний об`єм послуг, що будуть надані в рамках касаційного перегляду та, відповідно, розмір витрат. Загальний розмір документально підтверджених витрат, понесених нею на правову допомогу в касаційному провадженні становить 8 400,00 грн.
З огляду на те, що постанова Верховного Суду ухвалена19 березня 2025 року у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вона не мала змоги подати докази понесених нею витрат протягом п`яти днів з дати ухвалення рішення. Водночас вказана заява подається в межах 5-денного строку з дати отримання нею постанови суду касаційної інстанції через застосунок «Дія». У зв`язку з чим просила поновити строк на подачу заяви на відшкодування витрат.
            08 квітня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало до Верховного Суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Клопотання мотивовано тим, що обсяг витрат, заявлений до відшкодування, не відповідає реальним цінам, а також відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу додатково заявлених 1 400,00 грн у зв`язку із поданням заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу. Обсяг наданих послуг представником відповідача з моменту подання касаційної скарги, в якій було заявлено 7 000,00 грн, не змінився. Жодних судових засідань в межах касаційного перегляду не відбулося.
Часове навантаження на складання касаційної скарги відповідачем в обсязі 12 годин. Відповідно до середнього показника вартості оплати праці в напрямку професійна, наукова та технічна діяльність, середня вартість трудових затрат за 12 годин робочого часу середньостатистичного фахівця становить 1 861,56 грн. Право вибору фахівця з оплатою праці, що значно перевищує середньоринкові показники є правом сторони, проте не створює обов`язок для іншої сторони відшкодовувати вартість таких послуг в повному обсязі.
Позиція Верховного Суду
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (частини перша, третя статті 246 ЦПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що:
«у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не містить (а. с. 1-3 виділених матеріалів). Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду».
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та інші).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У справі, що розглядається:
            у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, докази яких будуть подані в порядку та строки, визначені процесуальним законодавством;
            19 березня 2025 року за результатами перегляду справи Верховним Судом ухвалену постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено;
01 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримала в електронному кабінеті постанову Верховного Суду, а 03 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку надіслала заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу та просила поновити строк для подачі відповідних доказів;
за таких обставин заява про поновлення строку для подання доказів щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню;
на підтвердження понесення ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції надано копії: договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року; додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року; акта наданих послуг  № 2 від 26 квітня 2024 року, відповідно до якого вартість послуг з професійної правничої допомоги склала 8 400,00 грн; платіжної інструкції № 240881921 від 03 квітня 2025 року; квитанції № 240881921 від 03 квітня 2025 року;
проте аналіз умов додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року (пункт 4) свідчить, що клієнт сплачує  АО «Пі Джі Ло Фірм» гонорар за надані юридичні послуги протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами акта наданих послуг, тобто розмір заявлених витрат в сумі 8 400,00 грн був визначений сторонами актом наданих послуг № 2 від 26 квітня 2024 року. Заява про відшкодування витрат на правничу допомогу не містить жодного обґрунтування поважності причин неподання договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року, додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 32 від 07 лютого 2023 року та акта наданих послуг № 2 від 26 квітня 2024 року, які підтверджували заявлений обсяг та розмір понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу на суму 8 400,00 грн, до закінчення перегляду справи у суді касаційної інстанції. Умови договору про оплату правової допомоги або невиконання стороною такої умови не впливає на можливість підтвердження цих витрат, оскільки вони підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Тому в прийнятті додаткового рішення за заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу належить відмовити.
Керуючись статтями 141, 246, 260, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених нею витрат на правничу допомогу.
Відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             В. І. Крат
 
Судді:                                                                                       Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
                                                                                                
Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко