ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року	Львів	Справа № 380/4446/24 пров. № А/857/22822/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Винниченка Михайла Петровича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Винниченка Михайла Петровича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження про демонтаж пристрою кондиціювання повітря, встановленого на фасаді будинку,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Винниченко М.П., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 761 від 26.12.2023р. «Про примусовий демонтаж пристрою кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами, встановленого на фасаді будинку № 74 на вул.Б.Хмельницького», виданого щодо ОСОБА_1 як співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в попередній сумі 8000 грн. (а.с.1-4).

Згідно ухвали суду від 18.03.2024р. розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в письмовому провадженні) (а.с.21 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.27-29).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник адвокат Винниченко М.П., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити; стягнути витрати на правову допомогу (а.с.40-44).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд не врахував відсутність вини позивача, суспільної та фінансової шкоди, а також допущені відповідачем помилки і діючу судову практику.
Зокрема, під час судового розгляду відповідач не надав будь-яких заяв і доказів на спростування позиції позивача, при цьому не забезпечено єдності судової практики.
Наголошує на тому, що будинок, на фасаді якого розміщені пристрої кондиціонування, не відноситься до будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова; встановлення вказаного пристрою зумовлено крайньою необхідністю, інших альтернативних варіантів розміщення такого пристрою не існує.
Також встановлення вказаного пристрою відбулося у червні 2021 року; на той час не існувало процедури та вимог одержання відповідного погодження, через що правові підстави для притягнення позивача до відповідальності є відсутніми.
Окрім цього, межі історичного ареалу м.Львова погоджені рішенням Львівської міської ради № 924 від 22.10.2021р. Згідно опису меж цих території та додатку до рішення, будинок 74 на вул.Б.Хмельницького у м.Львові не входить до історичного ареалу м.Львова та не включений до території світової спадщини ЮНЕСКО. Аналогічні відомості містяться на геопорталі відкритих даних Львівської міської ради.
Крім того, вказаний будинок не відноситься до будинків пам`яток архітектури м.Львова.
Отже, за вищевикладених обставин позивачем не допущено вимог закону під час встановлення спірного пристрою.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснюється в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання представника апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.103 і на звороті), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтував свою правову позицію по справі. Рішення суду прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).
Витребування судом апеляційної інстанції додаткових доказів не призводить до необхідності розгляду справи із викликом сторін, оскільки покликання на вказані докази є як в позовній заяві (апеляційній скарзі), так і в рішенні суду, що свідчить про ознайомлення сторін з такими.
Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Ухвалою апеляційного суду від 03.03.2025р. витребувано від відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради додаткові докази по справі (а.с.54-57); згідно ухвали апеляційного суду від 11.03.2025р. продовжено строк для представлення витребовуваних документів (а.с.64-65).
25.03.2025р. на адресу апеляційного суду надійшли від відповідача витребувані документи, які долучені до матеріалів справи (а.с.69-71).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 (а.с.8-10).
30.10.2023р. комісією Львівського комунального підприємства /ЛКП/ «Балатон-409» складено Акт обстеження будинку АДРЕСА_3 , згідно якого ОСОБА_1 встановила на фасаді будинку (четвертий поверх) технічний пристрій (а.с.76).
07.11.2023р. відповідач Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради скерував на адресу позивача письмове попередження від 03.11.2023р. про необхідність демонтажу пристрою кондиціонування повітря до 12.12.2023р. (а.с.75).
12.12.2023р. комісією ЛКП «Балатон-409» складено Акт обстеження будинку АДРЕСА_3 , згідно якого ОСОБА_1 не виконано вимоги щодо демонтажу пристрою кондиціонування (а.с.73-74).
13.12.2023р. ЛКП «Балатон-409» скерував на адресу відповідача лист № 2117/1026 із пакетом документів для прийняття рішення про демонтаж пристрою кондиціонування (а.с.72).
Розглянувши лист ЛКП «Балатон-409», зареєстрований вх. № 4-3603-57961 щодо демонтажу одного пристрою кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами, встановленого без відповідних погоджень на фасаді будинку АДРЕСА_3 , враховуючи те, що співвласник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 добровільно не виконала попередження № 36-вих-136516 від 03.11.2023р., керуючись Положенням про Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затв. рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 914 від 08.10.2021р., пунктами 9.3.2, 10.1, 10.2, 10.4 Порядку утримання фасадів будівель і споруд на території історичного ареалу м.Львова та будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова, затв. рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 952 від 19.10.2022р., Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження № 761 від 26.12.2023р. «Про демонтаж пристрою кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами, встановленого на фасаді будинку 74 на вул.Б.Хмельницького», яким доручено директору ЛКП «Балатон - 409»:
1.1. Демонтувати один пристрій кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами, встановлений ОСОБА_1 з порушенням п.5.5 Порядку на фасаді будинку 74 на вул.Б.Хмельницького; термін виконання: впродовж десяти робочих днів з дати прийняття розпорядження.
1.2. Звернутися до відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській обл. для підтримання громадського порядку під час проведення демонтажних робіт.
1.3. Повідомити ОСОБА_1 про місце зберігання демонтованого пристрою кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами та про відшкодування вартості робіт з демонтажу.
1.4. Стягнення коштів за проведені роботи з демонтажу провести у порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с.5).
Станом на 18.03.2025р. вказане розпорядження залишається невиконаним (а.с.87-88).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне розпорядження прийнято із дотримання вимог закону та в межах компетенції відповідача.

Наведені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та узгоджуються з фактичними обставинами справи, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оспорює розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 761 від 26.12.2023р. «Про примусовий демонтаж пристрою кондиціонування повітря з кріпленнями та допоміжними елементами, встановленого на фасаді будинку № 74 на вул.Б.Хмельницького», виданого щодо ОСОБА_1 як співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, ключове значення для правильного вирішення розглядуваного спору має встановлення обставин, що вказують на належність будинку позивача до території історичного ареалу м.Львова або до будівель (споруд), що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова; підтвердження відмови позивача в добровільному порядку виконати розпорядження, наявність у відповідача повноважень на прийняття спірного розпорядження, а також стан його виконання на час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. 

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України № 2807-IV від 06.09.2005р. «Про благоустрій населених пунктів» (надалі - Закон № 2807-IV, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.5 Закону № 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів у розумінні ч.1 ст.12 Закону № 2807-IV є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до Положення про Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затв. рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 914 від 08.10.2021р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до основних завдань та повноважень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради віднесено, зокрема, виконання рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, забезпечення благоустрою району у межах, визначених Львівською міською радою.
Згідно із пп.3.6.5 п.3.6 Положення голова районної адміністрації у порядку, визначеному законодавством: видає у межах компетенції районної адміністрації розпорядження, вносить в них зміни та доповнення, організовує їх виконання.
Підпунктом 4.1.37 Положення до повноважень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради відносено забезпечення благоустрою району у межах, визначених Львівською міською радою.

Із змісту наведених норм слідує наявність у відповідача повноважень на прийняття спірного розпорядження.

З метою реалізації повноважень органів місцевого самоврядування рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 952 від 19.10.2022р. затверджено Порядок утримання фасадів будівель і споруд на території історичного ареалу м.Львова та будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова (надалі - Порядок № 952).
Вказаним рішенням також зобов`язано фізичних та юридичних осіб, які мають будинки та споруди (їх частини, приміщення) на праві власності, користування (оренди), повного господарського відання або оперативного управління, демонтувати з головних фасадів будівель і споруд на території історичного ареалу м.Львова та будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова, кондиціонери, супутникові антени та інші технічні елементи (електронні табло, монітори, екрани, біжучі стрічки тощо), які працюють на зовнішній простір.
Термін: протягом одного місяця з дати набрання чинності цим рішенням (п.2 Рішення).

Згідно з п.1.3 Порядку № 952 історичний ареал - територія площею 2311,95 га, визначена рішенням виконавчого комітету № 924 від 22.10.2021р. «Про погодження меж історичного ареалу м.Львова».
Зона ЮНЕСКО територія ансамблю історичного центру, що складається зі 150 га середньовічної та ренесансної частини міста Львова та території собору святого Юра на Святоюрській горі, визначена рішенням комітету Світової Спадщини ЮНЕСКО від 05.12.1998р. про внесення центральної частини Львова до Списку всесвітньої культурної спадщини.
Фасад - зовнішня (лицева) сторона будинку, споруди, утворена огороджувальними конструкціями, з усіма елементами від покрівлі до мощення. За орієнтуванням фасади поділяються на головний, бічний, вуличний, дворовий тощо (п.2.1 Порядку № 952).
Розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах будинків та споруд визначено у розділі 5 Порядку № 952.
Так, згідно з пп.5.1.3 п.5.1 цього розділу до технічних елементів (пристроїв), що розміщуються ззовні на фасадах будівель та споруд належать, зокрема: пристрої та устаткування інженерного забезпечення будівель та споруд (системи опалення, вентиляції, кондиціювання повітря тощо).
Відповідно до п.п.5.2, 5.3 забороняється встановлення на будинках пам`ятках архітектури технічних елементів (пристроїв), вказаних у пп.5.1.2.-5.1.6.
Забороняється розміщення на будинках та спорудах у межах історичного ареалу на головних фасадах та бічних фасадах видимих зі сторони вулиці, технічних елементів (пристроїв), вказаних у пп.5.1.2.-5.1.5.
Згідно з пп.5.5.2 п.5.5 Порядку № 952 допускається встановлення пристроїв системи кондиціонування повітря за умови відповідного маскування з обов`язковим відведенням конденсату, що утворюється при охолодженні повітря до системи дощової каналізації у таких місцях, зокрема: на невидимих зі сторони вулиці фасадах, крім будинків і споруд, які знаходяться на території, включеній до історичної спадщини ЮНЕСКО та пам`ятках архітектури.
Відповідно до п.п.10.1, 10.2 Порядку № 952 технічні елементи (пристрої), які не були демонтовані власником/користувачем будинку/споруди у терміни, зазначені у приписі чи письмовому попередженні Уповноваженого органу, демонтуються примусово районною адміністрацією, або, на її замовлення, підрядною організацією. Районна адміністрація впродовж десяти робочих днів після закінчення терміну, вказаного в попередженні (приписі), видає розпорядження про примусовий демонтаж технічних елементів (пристроїв).

За змістом ст.1 Закону України № 1805-III від 08.06.2000р. «Про охорону культурної спадщини» буферна зона - територія навколо об`єкта всесвітньої спадщини, що забезпечує охорону цілісності та автентичності видатної універсальної цінності цього об`єкта та у межах якої встановлюється відповідний режим використання.

Межі історичного ареалу м.Львова погоджені рішенням Львівської міської ради № 924 від 22.10.2021р. Згідно з описом меж цих території та додатку до рішення, будинок 74 на вул.Б.Хмельницького входить до історичного ареалу м.Львова та до території, яка є буферною зоною світової спадщини ЮНЕСКО. Аналогічні відомості містяться на геопорталі відкритих даних Львівської міської ради.
Також згідно із додатком до рішення Львівської міської ради № 924 від 22.10.2021р. вказаний будинок відмічений оранжевим кольором, як значна історична забудова.

Із урахуванням викладеного, доводи апелянта про те, що згаданий будинок не відноситься до будівель і споруд на території історичного ареалу м.Львова та будівель і споруд, що є об`єктами культурної спадщини поза межами історичного ареалу м.Львова, а також не знаходиться на території світової спадщини ЮНЕСКО, спростовуються матеріалами справи.

Також із аналізу змісту п.2 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 952 від 19.10.2022р. слідує, що для демонтажу кондиціонера, який змонтований на головному фасаді будинку, що знаходиться у межах історичного ареалу м.Львова, не має значення час встановлення пристрою та склад осіб, якими проведені відповідні роботи (попереднім чи актуальним власником квартири; до чи після прийняття відповідного рішення № 952 від 19.10.2022р.), а отже встановлення таких обставин не впливає на правомірність оспорюваного розпорядження відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2024р. у справі № 380/15435/23.

Суд першої інстанції правильно врахував й те, що заборона розміщення та встановлення пристроїв та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря на усіх фасадах будинків і споруд, які знаходяться на території, включеній до історичної спадщини ЮНЕСКО, на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу, а також на усіх фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд пам`ятках архітектури була встановлена і попереднім рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 28 від 01.02.2002р., яке втратило чинність з моменту прийняття рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 952 від 19.10.2022р. Вказаним рішенням також було встановлено вимогу щодо видачі дозволів на розміщення технічних елементів (пристроїв).
Крім того, попереднім рішенням Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005р., яке втратило чинність з моменту затвердження рішення Львівської міської ради № 924 від 22.10.2021р., також було затверджено межі історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова, згідно з додатками 1, 2 до якого, зона, на території якої знаходиться спірний будинок, також була віднесена до меж історичного ареалу м.Львова.
Такі висновки суду спростовують твердження позивача про те, що кондиціонер було нею змонтовано у червні 2021 року, коли рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 952 від 19.10.2022р. не було прийняте та не передбачало вимог про одержання відповідного дозволу на розміщення технічних елементів (пристроїв).

Щодо аргументів позивача про те, що на фасаді вищевказаного будинку, окрім її кондиціонера, розміщені й інші, а також самовільно облаштовані балкони, та прибудова приміщення «Нова Пошта», то вказані обставини не є предметом цього судового розгляду та не можуть впливати на обов`язок позивача демонтувати самовільно влаштований нею технічний пристрій на видимому зі сторони вулиці фасаді будинку.

Доводи апелянта про те, що встановлення вказаного пристрою зумовлено крайньою необхідністю, відсутністю інших альтернативних варіантів розміщення такого пристрою колегія суддів відхиляє, оскільки такі будь-якими доказами зі сторони позивача не підтверджені.

Отже, спірне розпорядження прийнято із дотримання вимог закону та в межах компетенції відповідача.

          Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

          Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 . 
Також з огляду на результат розгляду справи правові підстави для стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Винниченка Михайла Петровича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. в адміністративній справі № 380/4446/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 31.03.2025р.