КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року                                                                                                         місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 752/22041/24
номер провадження: 33/824/728/2025
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Тахтая Євгенія Миколайовича,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та  із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП піддано стягненню у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги його доводи про те, що його автомобіль не має будь-яких ознак зіткнення з автомобілем потерпілого. Вказує, що потерпілим в якості належного та допустимого доказу щодо пошкодження його автомобіля, внаслідок зіткнення їх автомобілів, не надано експертне заключення, яким не тільки було б зафіксовано пошкодження, але й встановлено було б причинно-наслідковий зв`язок між зіткненням автомобілів та пошкодженнями автомобіля потерпілого. Однака суддею першої інстанції не досліджувалось питання коли і за яких обставин з`явились ці пошкодження.
Зазначає, що суддя першої інстанції в якості доказів безпідставно прийняв матеріали з автомобільного відеореєстратора, що є неприпустимим під час воєнного стану, оскільки на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 04 березня 2022 року №75/ДСК запроваджено заборону на використання відеореєстраторів, зокрема, на виконання протоколу засідання оперативного штабу Ради оборони Київської області від 19 березня 2022 року №28. Зазначена заборона не скасована до цього часу.
Вказує, що з урахуванням зазначених нормативно-правових актів України відеореєстратори заборонено використовувати для фото і відеозйомки доріг загального користування. Фото і відеоматеріали, надані стороною потерпілого, зняті за допомогою заборонених під час воєнного стану відеореєстраторів. Тому вважає, що докази, отримані у такий спосіб, є неналежними і недопустимими.
Представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Тахтай Є.М. подав письмові пояснення в яких вказує, що суддя першої інстанції правильно трактував обставини, які відображені на відеозаписі, зокрема, що водій автомобіля «Hyundai», здійснюючи маневр об`їзду автомобіля «Byd», здійснив з ним зіткнення, зачепивши правою задньою частиною свого автомобіля задню ліву частину автомобіля «Byd», а після дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) залишив місце пригоди. З урахуванням наведеного, просить постанову судді першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про місце і час розгляду справи повідомлений апеляційним судом своєчасно в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. 
17 лютого 2025 року ОСОБА_2 подав на електронну адресу Київського апеляційного суду клопотання, у якому просить розглядати його апеляційну скаргу без його участі (а.с.55). Також 19 лютого 2025 року ОСОБА_2 через канцелярію Київського апеляційного суду подав письмову заяву, в якій просить розглядати його апеляційну скаргу за його відсутності та зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує  в повному обсязі (а.с.56).
Враховуючи наведене та, приймаючи до уваги думку потерпілого та його представника, які вважали за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Тахтая Є.М., які заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
При розгляді справи суддя першої інстанції дотримався вказаних положень закону.
Суддею першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 30 вересня 2024 року о 17 год 55 хв. у місті Києві по вул. В.Васильківська, 48/18, керуючи транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 . Після цього, будучи причетним до ДТП, ОСОБА_2 залишив місце пригоди, чим порушив пункти 2.3 б), 12.1, 13.1, 2.10 а) ПДР.
Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Так, ст.124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Також ст.122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Отже, умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями, а також залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.
Пунктом 2.3 б) ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з пунктом 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до пункту 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Згідно з пунктом 2.10 а) ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У рішеннях Європейского суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейский суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Суддя першої інстанції дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаних правопорушень поза розумним сумнівом підтверджується, даними, які містять:
протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №969320 від 02 жовтня 2024 року, згідно з яким встановлено, що 30 вересня 2024 року о 17 год 55 хв. у місті Києві по вул. В. Васильківська, 48/18, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , в наслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками. Чим порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.1);
протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №828830 від 02 жовтня 2024 року, згідно з яким встановлено, що 30 вересня 2024 року о 17 год 55 хв. у місті Києві по вул. В. Васильківська, 48/18, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, після чого залишив місце пригоди, чим порушив вимоги пункту 2.10 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП (а.с.2);
рапорт поліцейського капрала поліції О.Беляка від 30 вересня 2024 року, з якого слідує, що 30 вересня 2024 року, перебуваючи у складі екіпажу «Рубін-105» отримав виклик від екіпажу «Київ-55» (ДТП без травмованих) за адресою: вул. В. Васильківська, 48/18, місто Київ. Заявник ОСОБА_1 повідомив, що 30 вересня 2024 року о 16 год 50 хв., рухаючись від площі Українських Героїв в напрямку вул.Саксаганського на автомобілі «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , зупинився на світлофорі щоб пропустити пішоходів. В цей час транспортний засіб, що рухався позаду нього в тому ж напрямку вирішив об`їхати його з лівої сторони. Водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , не розрахував бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем заявника ОСОБА_1 (а.с.4);
схема місця ДТП від 30 вересня 2024 року із зазначенням місця розташування автомобіля «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , та переліком видимих на ньому пошкоджень, отриманих у наслідок ДТП, а саме, пошкодження лівого заднього крила, задній бампер (а.с.3);
письмові пояснення потерпілого ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року, з яких слідує, що 13 вересня 2024 року о 16 год 50 хв. він, керуючи автомобілем «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , у місті Києві по вул. Велика Васильківська зі сторони центру міста від площі Українських Героїв  в бік вул. Саксаганського, зупинився на світлофорі, щоб пропустити пішоходів. В цей момент автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , що їхав позаду нього в тому ж напрямку, вирішив зробити об`їзд його автомобіля з лівої сторони. При цьому, водій автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , не розрахував траєкторію та здійснив зіткнення з його автомобілем, в результаті чого його автомобіль зазнав ушкоджень лівої (водійської) сторони, а саме, задній бампер та крило. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 залишився на місці події, а водій автомобіля «Hyundai» продовжив рух та покинув місце ДТП (а.с.7);
протокол огляду транспортного засобу від 02 жовтня 2024 року, який складений інспектором ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Матвійчуком Я.О., за участю водія ОСОБА_2 , з якого слідує, що за результатом огляду автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено такі пошкодження: зміщення кріплення переднього бамперу, подряпини лівої задньої дверки, розбитий ковпак заднього лівого колеса, подряпини лако - фарбового покриття заднього лівого крила, подряпини лако - фарбового покриття заднього правого крила, подряпини правої задньої дверки. Оглядом встановлено, що перелічені пошкодження суттєво видимі. Даний протокол було підписано працівником поліції та особисто ОСОБА_2 (а.с.15);
відеозаписи та фотоматеріали, які долучені суддею першої інстанції до матеріалів  справи за клопотанням потерпілого ОСОБА_1 (а.с.21, 25-33).
Оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, які є належними та достатніми для підтвердження у поза розумний сумнів доведення порушення ОСОБА_2 пунктів 2.3 б), 12.1, 13.1, 2.10 а) ПДР, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених                    ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
При цьому апеляційний суд враховує, що наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали по документуванню адміністративних правопорушень складені відповідно до вимог                         ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року.
Протоколи підписані працівником поліції, який їх склав, та безпосередньо    ОСОБА_2 , якому у встановленому законом порядку роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при її прийнятті суддя першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винни ОСОБА_2 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень ОСОБА_2 , ґрунтується на наявних у справі доказах.
Доводи апеляційної скарги про те, що в якості доказів суд першої інстанції безпідставно прийняв відеозапис з автомобільного відеореєстратора, що є неприпустимим під час воєнного стану, так як на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 04 березня 2022 року №75/ДСК запроваджено заборону на використання відеореєстраторів, зокрема, на виконання протоколу засідання оперативного штабу Ради оборони Київської області від 19 березня 2022 року №28, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані, виходячи з такого.
Суд апеляційної інстанції враховує, що наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 04 березня 2022 року №75/ДСК, на який посилається ОСОБА_2 , має відмітку обмеженого доступу для користування, вказаний наказ ним до апеляційної скарги не додано, а тому є незрозумілим звідки ОСОБА_2 достеменно відомий зміст такого наказу щодо безальтернативної заборони саме відеозапису відеореєстратором на всій території України, як і не вказано того, що вказаним наказом введена відповідальність суб`єктів, що проводять таку зйомку.
Між тим, згідно мережі Інтернет, у листі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №14863/41/3/02-2023 від 22 серпня 2023 року є посилання на наказ Головнокомандувача Збройний Сил України від 04 березня 2022 № 75/ДСК, яким затверджено Порядок організації проїзду військових транспортних засобів Збройних Сил України, інших складових сил оборони, транспортних засобів громадян в умовах воєнного стану та комендантської години через блокпости, пости пропуску, пости комендантської служби та інших служб обмеження руху.
В цьому листі також є посилання на п.8 ч.6 ст.15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, з послідуючими змінами, згідно з яким начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад).
Згідно з такими розпорядженнями на період дії правового режиму воєнного стану на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць установлюється заборона використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото-, і відеофіксації доріг загального користування; об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень; розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.
Такі накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.
Однак, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 відсутня інформація щодо відповідальності за порушення заборони проведення фото-, і відеофіксації  відеореєстраторами з подальшим їх використанням щодо інших об`єктів, ніж доріг загального користування; об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень; розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони тощо.
У свою чергу, за національним законодавством щодо відповідальності особи, може настати відповідальність за ст.114-2 КК України тільки у разі несанкціонованого поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів, зокрема про їх переміщення територією України, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони тощо, яка дійсно може бути отримана з даних з відеореєстратора, відомості про що в даному провадженні відсутні.
З огляду на викладене слід дійти висновку, що використання самого девайсу - відеореєстратора з метою фіксування ситуації, що відбувається на дорозі при руху транспортних засобів, з послідуючою необхідністю подавати таке відео- та аудіоматеріали в суд або страхову компанію для вирішення спірних ситуацій: ДТП, порушення ПДР та інше, на переконання суду апеляційної інстанції, не вказує на отримання такого запису потерпілим ОСОБА_1 всупереч вимогам діючого закону, який не тягне за собою будь-якої  відповідальності особи при фіксуванні подій 30 вересня 2024 року.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що відеозапис з відеореєстратора автомобіля є належним та допустимим доказом у справі, який досліджено в судовому засіданні та йому надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.
При цьому, апеляційний суд враховує, що вказаний відеозапис з відеореєстратора відтворює лише обставини ДТП, які узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_1 та підтверджує механізм і обставини ДТП, яка сталася 30 вересня 2024 року за участю транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та  транспортного засобу «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення на підставі пояснень водія ОСОБА_1 , даних схеми місця ДТП із зазначенням механічних пошкоджень транспортного засобу «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , протоколу огляду транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , від 02 жовтня 2024 року.
Так, з переглянутого судом відеозапису з відеореєстратора вбачається, що автомобіль «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 ,  зупинився перед світлофором. В цей час автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався за автомобілем «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив маневр його об`їзду з лівої сторони, в результаті чого, не врахувавши боковий інтервал, скоїв з ним зіткнення, а саме, автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , задньою правою частиною зачепив задню ліву частину автомобіля «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 .
Таким чином, з`ясувавши умови дорожньої обстановки, а саме, відомості, які зафіксовані на схемі місця ДТП, відеозаписі з відеореєстратора із місця ДТП, фотокопій із місця ДТП, характер та локалізацію пошкоджень на транспортних засобах, напрямок руху автомобілів, їх місце зіткнення, а також характер дій обох учасників пригоди, з урахуванням наданих ними пояснень, суддею першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 30 вересня 2024 року о 17 год 55 хв., в місті Києві, по вулиці В.Васильківська, 48/18, керуючи транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Byd», д.н.з. НОМЕР_2 . Після цього, будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив пункти 2.3 б), 12.1, 13.1, 2.10 а) ПДР.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги доводи ОСОБА_2 стосовно того, що його автомобіль не має будь-яких ознак зіткнення з автомобілем потерпілого та потерпілим в якості належного та допустимого доказу щодо пошкодження його автомобіля, внаслідок зіткнення їх автомобілів, не надано експертне заключення, яким не тільки було б зафіксовано пошкодження, але й встановлено було б причинно-наслідковий зв`язок між зіткненням автомобілів та пошкодженнями автомобіля потерпілого, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.  
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суддею районного суду надана належна правова оцінка, на правильність висновків судді не впливають та їх не спростовують
Апеляційний суд вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафув розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп., відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, а також положенням ст.36 КУпАП щодо порядку визначення остаточного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених санкціями ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає меті адміністративного стягнення.
За таких обставин, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                              С.М.Верланов