Постанова
Іменем України
 
23 квітня 2025 року
м. Київ 
 
справа № 234/7728/21
провадження № 61-2495св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції, 
третя особа - Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року у складі судді: Бєльченко Л. А., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року (повне судове рішення складено 31 січня 2025 року) у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Максюти Ж. І., Халаджи О. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
 
Позов мотивований тим, що позивач є приватним підприємцем та здійснює діяльність у сфері обігу будматеріалів, в тому числі, і уживаних будматеріалів з металу, виробів з металу а також нових та уживаних автозапчастин на території України, має свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника єдиного внеску.
 
15 червня 2018 року до об`єктів приватної власності, де ОСОБА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність, увірвалися працівники ГУНП в Донецькій області і СБУ в Донецькій області, які надали для ознайомлення ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуків та вилучення речових доказів, документів, коштів в рамках кримінального провадження № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року.
 
Обшук та вилучення речових доказів, документів, коштів відбувалося з порушеннями норм КПК України, а саме: обшуки здійснювалися за ухвалами слідчого судді, в котрих були зазначені інші адреси; не був прийнятий відвід особам, яких працівники ГУНП в Донецькій області привезли з собою як понятих; під час здійснення слідчих дій службові особи ГУНП в Донецькій області самовільно визначили себе експертами та визнали його майно - металеві вироби, будматеріали з металу, автозапчастини, двигуни, прилади від вантажної та сільгосптехніки, електричні двигуни, господарчий інвентар, тощо загалом як металобрухт.
 
Під час здійснення слідчих дій працівники ГУНП в Донецькій області не здійснювали візуальний огляд та не занесли до протоколу опис, перерахування всіх предметів, що вилучалися, не вказали точне найменування, кількість, міру, вагу кожної речі, серію і номер, інші відмінні індивідуалізуючи ознаки; не здійснили пакування кожної речі, що вилучалася. Завантаження його майна на вантажівки відбувалося таким чином, що під час завантаження майно зіпсувалося та втратило функціональні властивості, комерційну привабливість та цінність; під час розвантаження взагалі самоскидом висипалося у кучугури, тобто умисно пошкоджувалося та перетворювалося на металобрухт.
 
Позивач зазначав, що слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області була задоволена його скарга щодо неповернення вилученого у нього майна, але вилучене майно йому не було повернуто.
 
22 серпня 2019 року слідчим СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області ст. лейтенантом поліції Ремез В. О. була винесена постанова про закриття кримінального провадження №12018050390000156 від 17 січня 2018 року у зв`язку з відсутністю складу злочину, із зобов`язанням повернути власникові все вилучене як речові докази майно.
 
Позивач неодноразово звертався до керівника Краматорського міського ВП ГУНП в Донецькій області щодо повернення його речей. 
 
25 січня 2021 року ст. слідчим Литвиновим В. В. була повернута частина його майна, але в стані не придатному для подальшого використання, тобто у вигляді металобрухту у кількості 2 715 кг на суму 16 290,00 грн. Також ст. слідчим Литвиновим В. В. з вилучених 9 074,00 грн було повернуто 5 000,00 грн.
 
За підрахунками позивача, у результаті вилучення в нього майна працівниками Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області завдано майнової шкоди на суму 667 724,00 грн.
 
Оскільки позивач є приватним підприємцем, який здійснює операції з оборотом будматеріалів, виробів з металу, автозапчастин, як нових так і уживаних, а вилучене приватне майно є товаром, то він був обмежений в обороті вищезазначеного майна - товару, і як наслідок, недоотримав від продажі цих товарів вигоди, що становить 30% річних від вартості товару.
 
Загальна сума завданої майнової шкоди станом на 01 жовтня 2023 року з урахуванням недоотриманої вигоди і коефіцієнту інфляції за період з 2018 по 2023 роки складає 5 843 263,92 грн. 
 
Незаконними діями органу досудового розслідування позивачу завдана моральна шкода, що полягає в тому, що він з 2018 року не міг вести звичайний спосіб життя, відбулося припинення ведення його бізнесу, що призвело до великих майнових втрат, негативного емоційного впливу; під час матеріальної кризи вимушений був продати свій автомобіль Volkswagen Passat за ціною нижчою ринкової, погіршилися відносини з оточуючими, друзями, родичами. Тривала нервова напруга призвела до негативних змін у стані здоров`я, безсоння, підняття тиску, зниження настрою, пригніченості, образливості тощо. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 1 500 000,00 грн.
 
ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь:
у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди - 5 843 263,92 грн, яка складається з вартості неповернутого майна та упущеної вигоди;
у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 1 500 000,00 грн;
судові витрати у розмірі 10 000,00 грн і витрати на професійну допомогу адвоката у розмірі 35 000,00 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року:
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково;
стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 600 000 грн;
у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
ОСОБА_1 19 січня 2001 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради Донецької області був зареєстрований як фізична особа - підприємець (КВЕД 47.52 - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 03.12 - прісноводне рибальство; Код КВЕД 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); Код КВЕД 47.79 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; Код КВЕД 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами);
під час розгляду справи встановлено, що органом досудового розслідування, Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, за адресами здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №12018050390000156 від 17 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 213 КК України, були проведені обшуки, як на підставі ухвал слідчих суддів, так і несанкціоновані. За результатами проведення обшуків було вилучено майно ОСОБА_1 , зокрема, грошові кошти, металобрухт тощо, частина з котрих повернута. За частину вилученого під час обшуків і не повернутого майна, позивач вимагає відшкодування майнової шкоди з урахуванням його вартості, упущеної вигоди і коефіцієнту інфляції;
суд першої інстанції вказав, що вирішуючи спір ОСОБА_1 щодо відшкодування майнової шкоди, заподіяної йому внаслідок того, що органом досудового розслідування йому не в повному обсязі було повернуто майно, вилучене під час обшуків, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволені позову в цій частині, оскільки останнім не доведено, не надано належних і допустимих доказів того, що вилучене в нього майно не можливо повернути в натурі. Суд зазначив, що як встановлено під час розгляду справи, позивачеві Краматорьским ВП ГУНП в Донецькій області неодноразово направлялися повідомлення про необхідність отримання вилученого за місцем здійснення його підприємницької діяльності майна, але останнє не було отримано. До посилань ОСОБА_1 про те, що в нього під час обшуку вилучалися вживані речі з металу, а йому пропонували повернути металобрухт, суд ставиться критично, оскільки це спростовується відповідним висновком експерта № 633-18 від 11 жовтня 2018 року, де представлені на дослідження металеві вироби і частини металевих виробів, вилучені в ході проведення обшуків від 15 червня 2018 року за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та у приміщенні біля авторинку «Південний» по АДРЕСА_6 та, ті, що знаходяться на відповідальному зберіганні на території ТОВ «Біг-техніка» за адресою: м. Краматорськ, вул. Залізнична, 2, визначені як металобрухт. Протилежне позивачем не доведено. Окрім того, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження вартості вилученого майна на час розгляду справи відповідно до положень статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;
судом ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені клопотання про призначення товарознавчої експертизи з метою встановлення вартості вилучених речових доказів, оскільки дане клопотання було заявлено позивачем після закриття підготовчого судового засідання, після початку розгляду справи по суті. Позивачем не були наведені поважні причини, через які він не заявив таке клопотання своєчасно. Окрім того, позивач не позбавлений можливості самостійно надавати суду як доказ висновок експерта по експертизі, проведеній на його замовлення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволені позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю;
вимоги позивача щодо стягнення упущеної вигоди і коефіцієнту інфляції носять похідний характер від попередньої вимоги. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суд відмовив і у задоволенні вимог щодо відшкодування упущеної вигоди і коефіцієнту інфляції;
щодо стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди, суд зробив висновок про те, що у даному випадку шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди. У зв`язку з цим доводи представника відповідача ГУНП в Донецькій області про те, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, відносно позивача, за місцем здійснення його підприємницької діяльності, органом досудового розслідування були проведені обшуки, в тому числі і несанкціоновані; за результатами проведення досудового розслідування кримінальне провадження закрито за відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 213 КК України. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникає на підставі положень статей 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховував обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань, час та зусилля, що були ним витрачені для відновлення свого стану. На підставі викладеного та з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважав, що на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 600 000,00 грн, розмір якої є співмірною з моральними стражданнями, що заподіяні позивачу. Визначаючи на відшкодування моральної шкоди такий розмір, суд також ураховував правову позицію Верховного Суду, висловлену постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення;
окрім цього, суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди частково, вважав, що позивачем неправильно визначено у якості відповідача в особі держави - Департамент патрульної поліції; 
суд зробив висновки про те, що спричинена позивачу моральна шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку;
при відмові позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд вказав, що відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн не надано суду жодного доказу, як і доказів про судові витрати на суму 10 000,00 грн. Відтак вимоги позивача про стягнення судових витрат, в тому числі, на правничу допомогу не можуть бути задоволені.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 12 березня 2025 року:
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишено без задоволення;
рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
ОСОБА_1 оскаржив судове рішення в частині відмови у стягненні майнової шкоди та судових витрат. ГУ НП в Донецькій області подало апеляційну скаргу в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди; 
апеляційний суд зазначив, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок, зокрема, закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». З позовної заяви вбачається, що позивач заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він пов`язує з незаконним діями органів досудового розслідування, що призвело до порушення його конституційних прав та свобод.  Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість цих позовних вимог та того, що мінімальний визначений законом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості та не є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, а тому слід стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 600 000,00 грн;
при залишенні без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що вилучене майно неможливо повернути в натурі, доказів на підтвердження вартості вилученого майна на час розгляду справи відповідно до положень статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Тому позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 5 843 263,92 грн, яка складається з вартості неповернутого майна та упущеної вигоди, задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю. Крім того, вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення упущеної вигоди і коефіцієнту інфляції носять похідний характер від вимог про відшкодування майнової шкоди, та також не доведені. Апеляційний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами до СВ Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області та Краматорської місцевої прокуратури стосовно повернення йому вилученого під час обшуків майна. 15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого виявлено та вилучено: зошит з чорновими записами, зважувальний пристрій «Electronik scale», грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, ваги у кількості 2 од., металобрухт загальною вагою 7 540,00 кг. Відповідно до висновку експерта № 633-18 від 11 жовтня 2018 року, представлені на дослідження металеві вироби і частини металевих виробів, вилучені в ході проведення обшуків від 15 червня 2018 року за адресами: м. Краматорськ, вул. Я. Мудрого,18-б, вул. Залізнична, 2, АДРЕСА_3 , та у приміщенні біля авторинку «Південний» по АДРЕСА_6 та, ті, що знаходяться на відповідальному зберіганні на території ТОВ «Біг-техніка» за адресою: АДРЕСА_2 , є металобрухтом. 20 червня 2019 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу, якою зобов`язано старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області Литвинова В. В. повернути скаржникові ОСОБА_1 майно, яке було вилучено під час обшуку за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 . 22 серпня 2019 року постановою слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області Ремез В. О. кримінальне провадження №12018050390000156 від 17 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 213 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У постанові слідчого зазначено, що речові докази, вилучені під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , слід повернути ОСОБА_1 21 грудня 2019 року ОСОБА_1 слідчим Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області повернуто: частина його майна у вигляді металобрухту у кількості 2 715,00 кг на суму 16 290,00 грн, а також - 5 000,00 грн і 1 187,00 грн, про що свідчить розписка ОСОБА_1 . До матеріалів справи долучено договори купівлі-продажу будматеріалів, які містять інформацію щодо придбання ОСОБА_1 запчастин для транспортних засобів, як будівельних матеріалів. Проте, торгівля уживаними запчастинами транспортних засобів не є видом господарської діяльності ОСОБА_1 (згідно з вказаними у свідоцтві КВЕД ДК 009:2010), оскільки зазначена група товарів відноситься до групи КВЕД ДК 009:2010 - 45.3 «Торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів». Крім того, з доданих позивачем фототаблиць неможливо встановити відповідність вилучених у порядку проведення обшуку предметів до тих, що зазначені у договорах купівлі продажу будматеріалів. Окрім того, апеляційний суд також врахував той факт, що позивач отримав частину вилученого майна та грошові кошти в певному розмірі;
щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на канцелярські, копіювальні та транспортні витрати, а також витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вказав, що матеріали справи не містять доказів сплати позивачем коштів на канцелярські, копіювальні та транспортні витрати, а також не надано за договором про надання правничої допомоги, укладеним між позивачем та адвокатом, документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі.  У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважав, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на канцелярські, копіювальні та транспортні витрати в розмірі 10 000,00 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн є необґрунтованими.
таким чином, апеляційний суд виснував, що відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди та стягненні судових витрат, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону;
апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ГУНП в Донецькій області про те, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди, як безпідставні, оскільки в розгляді справи було встановлено, що відносно позивача, за місцем здійснення його підприємницької діяльності, органом досудового розслідування були проведені обшуки, в тому числі і несанкціоновані, за результатами проведення досудового розслідування кримінальне провадження закрито за відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 213 КК України.
 
Аргументи учасників справи
 
27 лютого 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року (повне судове рішення складено 31 січня 2025 року), у якій просив: 
оскаржені судові рішення в частині відмови ОСОБА_1 у задоволені вимог про відшкодування вартості втраченого приватного майна, що було вилучено як речові докази у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року та було втрачено під час вилучення станом на 15 червня 2018 року, що складає 667 724 грн, вартості недоотриманої щорічної вигоди в період часу з 15 червня 2018 року по 01 жовтня 2023 року від обороту зазначених товарів з урахуванням індексу коефіцієнту річної інфляції в гривнях, що складає разом з вартістю втраченого майна 5 843 263,92 грн і ухвалити у цій частині нове рішення, яким указані позовні вимоги задовольнити;
в частині відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових і службових осіб залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
оскаржені судові рішення суперечать нормам міжнародного права, Конституції України, численним рішенням Конституційного Суду України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», постановам Пленуму Верховного Суду України та висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду;
судом проігнорована заява ОСОБА_1 «про визнання судом експертних висновків № 633-18 від 11 жовтня 2018 року неналежними та недопустимими доказами у справі № 234/7728/21 у зв`язку з численними порушеннями ЗУ «Про судову експертиз» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз;
 судом першої інстанції в супереч існуючим в матеріалах справи належним доказам «Акт приймання - передачі на відповідальне зберігання речових доказів», які вказують на те, що вилучене приватне майно позивача взагалі не було передано до місця відповідального зберігання ТОВ «Біг-технікс» і не знаходилося на місці відповідального зберігання цієї юридичної особи, що підтверджено належним доказом (акт громадської перевірки за № 018.09.08/1 від 08 вересня 2018 року, у якому зафіксовано відсутність речей, що мають зберігатися в якості речових доказів, вилучених під час обшуків у рамках досудового розслідування кримінального провадження за № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року, фото, відеодокази відсутності вилученого майна на території ТОВ «Біг-технікс» станом на 08 вересня 2018 року, було зроблено необґрунтований висновок що позивачем «не надано належних і допустимих доказів того, що вилучене в нього майно не можливо повернути в натурі»;
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 роз`яснено, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Не зважаючи на норми статей 23, 4, 10, 262, 263, 164, 265, 367, 376, 382 ЦПК України, висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 суди першої та апеляційної інстанції упереджено, однобоко повели судове розслідування по справі № 234/7728/21, не враховуючи норми міжнародного та національного права, висновків Конституційного суду та практики Європейського суду з прав людини, а як наслідок ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права;
судами не було належним чином досліджено та описано фото та відео докази приватного майна позивача, яке незаконно вилучалося 15 червня 2018 року під час проведення обшуків та вилучення майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року. Не зроблено висновки, що функціональної придатності, експлуатаційної цінності, тобто можливості використання в господарстві речей, які вилучалися в якості речових доказів та речей, що намагалися повернути власнику ОСОБА_1 службові особи ГУ НП у Донецькій області; 
за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року, яке проводилося протягом двох років та завершилося постановою від 22 серпня 2019 року, було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , який на підставі нотаріально посвідченої довіреності мав право представляти інтереси ОСОБА_1 , як суб`єкта підприємницької діяльності з питань купівлі на ім`я ОСОБА_1 , а також продажу від імені ОСОБА_1 уживаних будівельних матеріалів (в тому числі виробів з металу, дерева, цегли) та нових та уживаних автозапчастин, а не «металобрухту». Жодної згадки в постанові про те, що ОСОБА_1 мають повернути «металобрухт» не йдеться, бо згідно з висновками постанови «металобрухту» виявлено не було, а було виявлено нові та уживані будматеріали, нові та уживані автозапчастини, вироби з металу (кут, швелер, труба, металеві листи), сантехнічні прилади, а також велосипеди, електродвигуни, двигуни до вантажних та легкових автомобілів, електричне обладнання, однотонні товарні ваги в кількості 4 шт, господарчі товари, сверлильний та заточний станки (міні), металева будівля, тощо, на поверненні яких наполягає цивільний позивач ОСОБА_1 . Судом не встановлена кількість та загальна вартість в національній валюті приватного майна позивача, вилученого 15 червня 2028 року службовими особами ГУ НП у Донецькій області; 
суд з надуманих підстав надав перевагу висновку експерта №633-18 від 11 жовтня 2018 року, який явно сфальшований та не ґрунтується на належних доказах, які б підтверджували факт зберігання на території ТОВ «Біг-Технікс» вилучених в ході проведення обшуків від 15 червня 2018 року речових доказів; 
суд апеляційної інстанції у постанові Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази прийшов до висновку наявності законних підстав демонтажу та конфіскації (викрадення) приватної власності ОСОБА_1 - металевої будівлі, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_6 за рішенням Краматорської міської ради, якого не існує в натурі, як доказу, та не міститься в матеріалах справи № 234/7728/21;
оскаржені судові рішення порушують головний принцип правосуддя -«верховенство права» та мають бути скасовані в частині відмови в захисті конституційного права позивача на вільне володіння та розпорядження своєю законною приватною власністю, відмови судом в поновлені права позивача володіти своїм приватним майном, яке незаконно було вилучене під час проведення слідчих дій службовими особами відповідача;
судовими рішеннями фактично безпідставно скасовано інші судові рішення: дві ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Пікалової Н. М. у справі № 234/5843/18 від 20 червня 2018 року та ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Пікалової Н. М. у справі № 234/12884/18 від 11 вересня 2018 року, якими було відмовлено в арешті вилученого майна та зобов`язано слідчого його повернути позивачу. Однак ці ухвали суду не були виконані вчасно у зв`язку з відсутністю «в натурі» вилученого приватного майна позивача;
суди не застосували норми статей 1, 2, 3, 4, 13 Закону Украрїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і, як наслідок, безпідставно відмовили в вимогах позивача про стягнення майнової шкоди; 
факт втрати речових доказів органом досудового розслідування та спричинення майнової шкоди позивачу було підтверджено належними доказами, але суд посилаючись на припущення та сфальшовану експертизу не зміг встановити факту завдання позивачу майнової шкоди через знищення речових доказів станом на 15 червня 2018 року;
якщо за протоколами обшуків та вилучення речових доказів вилучено 11 320 кг, а на зберігання передано тільки 1 000 кг речових доказів станом на 15 червня 2018 року, то виникає питання куди поділися 10 320 кг речових доказів і чому вони не були офіційно передані та оформлені на відповідальне зберіганні до ТОВ «Біг-Технікс». Судом не було встановлено факт зникнення речових доказів, вилучених 15 червня 2018 року у позивача під час проведення несанкціонованих обшуків в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року, а як наслідок судом в судових рішеннях був зроблений не вірний  висновок про те, що позивач мав змогу отримати вилучене майно в натурі.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2025 рокувідмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 
 
22 квітня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 18 березня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: 
суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17; від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц; від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц; від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16; від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21; від 20 жовтня 2021 року у справі № 235/3144/20; від 16 листопада 2022 року у справі № 591/387/21; від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19; від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині відмови ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог про відшкодування вартості втраченого приватного майна, що було вилучено як речові докази у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року та було втрачено під час вилучення станом на 15 червня 2018 року, що складає 667 724 грн, вартості недоотриманої щорічної вигоди в період часу з 15 червня 2018 року по 01 жовтня 2023 року від обороту зазначених товарів з урахуванням індексу коефіцієнту річної інфляції в гривнях, що складає разом з вартістю втраченого майна 5 843 263,92 грн. В іншій частині судові рішення не оскаржуються в касаційному порядку, а тому касаційним судом не переглядаються.
 
Фактичні обставини 
 
19 січня 2001 року ОСОБА_1 виконавчим комітетом Краматорської міської ради Донецької області був зареєстрований як фізична особа - підприємець (КВЕД 47.52 - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 03.12 - прісноводне рибальство; Код КВЕД 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); Код КВЕД 47.79 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; Код КВЕД 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами).
 
17 січня 2018 року СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 1200018050390000156 внесено відомості за фактом незаконної діяльності пунктів по прийому металобрухту на території м. Краматорська Донецької області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті  213 КК України.
 
26 травня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в приміщені окремо розташованої будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , з метою виявлення та вилучення брухту кольорових та чорних металів, приладів зважування та грошових коштів, які отримані від купівлі-продажу брухту кольорових та чорних металів, документів (чорнових записів), які підтверджують приймання металобрухту, а також фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.
 
15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_6 , під час якого виявлено та вилучено: ваги металеві зі слідами іржі, дві записні книжки та один блокнот із рукописними записами щодо приймання металобрухту, 3.7 кг брухту кольорових металів, 1 000 кг брухту чорних металів, грошові кошти в сумі 74 грн, копія свідоцтва про держреєстрацію ФОП ОСОБА_1 , копія свідоцтва про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , копія довіреності від ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2 
 
16 червня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 у зв`язку із тим, що не доведено наявності підстав, передбачених ч.3 ст.233 КПК України. У вказаній ухвалі також зазначено, що під час проведення вказаного обушку було встановлено, що вказаний пункт прийому металобрухту розташований біля авторинку «Південний» в м. Краматорську. В ході обушку з`ясовано, що земельна ділянка, на якій розташовано вказаний авторинок та окрема металева будівля пункту прийому металобрухту, знаходиться в південно-західному куті території ринку і має юридичну адресу: АДРЕСА_6 . 
 
20 червня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, виявленого та вилученого 15 червня 2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_6 .
 
26 травня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення брухту кольорових та чорних металів, приладів зважування та грошових коштів, які отримані від купівлі-продажу брухту кольорових та чорних металів, документів (чорнових записів), які підтверджують приймання металобрухту, а також фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.
 
15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтва про держреєстрацію ФОП ОСОБА_1 , копія свідоцтва про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , копія довідки про взяття на облік платника податків ФОП  ОСОБА_1 , копія довіреності  ОСОБА_1 , копія свідоцтва про сплату єдиного внеску ОП ОСОБА_1 , акт приймання-передачі матеріальних цінностей - брухту металу від 03 листопада 2017 року, ваги металеві, чорнові записи, грошові кошти в сумі 1 187,00 грн, брухт чорних та кольорових металів загальною вагою 2 780 кг.
 
20 червня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про арешт майна, виявленого та вилученого 15 червня 2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
26 травня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , з метою виявлення тa вилучення брухту кольорових та чорних металів, приладів зважування та грошових коштів, які отримані від купівлі-продажу брухту кольорових та чорних металів, документів (чорнових записів), які підтверджують приймання металобрухту, а також фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.
 
15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого виявлено та вилучено: зошит з чорновими записами, зважувальний пристрій «Electronik scale», грошові кошти в сумі 5000,00 грн, ваги у кількості 2 од., металобрухт загальною вагою 7 540,00 кг. 
 
19 червня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що не надано документів, які б свідчили про те, що АДРЕСА_4 , є саме АДРЕСА_2 , а також не доведено наявність підстав, передбачених 4.3 ст.233 КПК України. У вказаній ухвалі зазначено, що під час проведення вказаного обушку встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано вказаний пункт металобрухту, хоча й розташовано по АДРЕСА_4 та межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_7 , фактично знаходиться першою по АДРЕСА_4 , по лівій стороні вказаної вулиці, однак має юридичну адресу; АДРЕСА_2 . 
 
20 червня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, виявленого та вилученого 15 червня 2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_4 .
 
Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 22 серпня 2020 року: 26 травня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , земельної ділянки з кадастровим номером 1412900000:00:005:0424, з метою виявлення та вилучення брухту кольорових та чорних металів, приладів зважування та грошових коштів, які отримані від купівлі-продажу брухту кольорових та чорних металів, документів (чорнових записів), які підтверджують приймання металобрухту, а також фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.
 
15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено: ваги металеві та брухт металу.
 
Під час проведення вказаного обушку було встановлено, що земельна ділянка, на якій находиться пункт металобрухту, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та має кадастровий помер 1412900000:00:005:0405, котру не було вказано в ухвалі слідчого судді на проведення обшуку.
 
16 червня 2018 року слідчим було подано клопотання до Краматорського міського суду Донецької області про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , земельна ділянка з кадастровим номером 1412900000:00:005:0405.
 
19 червня 2019 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , земельна ділянка з кадастровим номером 1412900000:00:005:0405 у зв`язку із тим, що не доведено наявності підстав, передбачених статтею 233 КПК України.
 
20 червня 2019 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, виявленого та вилученого 15 червня 2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 .
 
15 червня 2018 року складено акт прийому-передачі на відповідальне зберігання відповідно до якого ТОВ «Біг-Тенікс» прийняло від Краматорського ВП ГУ НП по кримінальному провадженню №1200018050390000156 майно: брухт чорних металів вагою 1 000,00 кг.
 
Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами до СВ Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області та Краматорської місцевої прокуратури стосовно повернення йому вилученого під час обшуків майна.
 
11 вересня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу, якою зобов`язано старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області Литвинова В. В. повернути скаржникові ОСОБА_1 майно, яке було вилучено під час обшуку за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 .
 
22 серпня 2019 року постановою слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області Ремез В. О. кримінальне провадження №12018050390000156 від 17 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 213 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У постанові слідчого зазначено, що речові докази, вилучені під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , слід повернути ОСОБА_1 . 
 
21 грудня 2019 року ОСОБА_1 слідчим Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області повернуто: частина його майна у вигляді металобрухту у кількості 2 715,00 кг на суму 16 290,00 грн, а також - 5 000,00 грн і 1 187,00 грн, про що свідчить розписка ОСОБА_1 
 
Слідчим Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області на адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялися повідомлення із зазначенням про необхідність з`явитися для повернення йому вилученого під час обшуків майна.
 
Згідно висновку експерта № 633-18 від 11 жовтня 2018 року представлені на дослідження металеві вироби і частини металевих виробів, вилучені в ході проведення обшуків від 15 червня 2018 року за адресами: м. Краматорськ, вул. Я. Мудрого,18-б, вул. Залізнична, 2, АДРЕСА_3 , та у приміщенні біля авторинку «Південний» по АДРЕСА_6 та, ті, що знаходяться на відповідальному зберіганні на території ТОВ «Біг-техніка» за адресою: АДРЕСА_2 , є металобрухтом.
 
06 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорської місцевої прокуратури стосовно відкриття кримінального провадження у зв`язку з незаконним демонтажем та викраденням його майна - металевої будівлі за адресою: АДРЕСА_5 . СУ ГУНП в Донецькій області за вказаним фактом проведено службову перевірку, за результатами якої встановлено, що металева будівля, яка знаходилась на території ринку за адресою: АДРЕСА_5 , демонтована 15 червня 2018 року за рішенням Краматорської міської ради.
 
Позиція Верховного Суду
 
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18) вказано, що «господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження № 12-143гс19)».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 263/2359/19 (провадження № 14-467цс19) зазначено, що:
«35. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 335/11807/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 486/836/18, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, дійшла висновку, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.
36. Проте у даній справі суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач у приміщенні № 67 у будинку АДРЕСА_3 здійснює підприємницьку діяльність. Факт здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності у вказаному приміщенні доведенню відповідачем не підлягає, оскільки про це прямо вказано і визнано ним у позовній заяві (два останніх речення абз. 7 на стор. 2 позовної заяви).
37. Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, з 24 березня 2017 року перебуває на обліку у Лівобережній ДПІ Маріупольського управління Головного управління ДФС у Донецькій області. Одним із основних видів господарської діяльності ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого майна. Згідно з актом від 01 квітня 2019 року, складеним юрисконсультом ККП «Маріупольтепломережа» та працівниками Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр», у приміщенні № 67 у будинку № АДРЕСА_3 знаходиться магазин одягу «ІНФОРМАЦІЯ_1».
38. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач звернувся до суду як суб`єкт підприємницької діяльності на захист інтересів господарської діяльності, яку він здійснює у приміщенні № 67 у будинку АДРЕСА_3, а відтак, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) вказано, що:
«5.17. Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.
5.18. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
5.23. Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.
5.26. У справі, що розглядається, ФОП ОСОБА_2, звертаючись до господарського суду з позовом, зазначила, що відповідачі, виконуючи надані їм повноваження з благоустрою площі Старосінної та реалізовуючи комплексну схему розміщення на ній тимчасових споруд, втрутилися у її право власності та демонтували спірний торговельний павільйон як такий, що не увійшов до комплексної схеми.
5.27. Цей торговельний павільйон загальною площею 41,6 кв. м, розташований за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, належав позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2005 року, був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, використовувався позивачкою у здійсненні її господарської діяльності на підставі дозволів на роботу торговельного павільйону, наданих ФОП ОСОБА_2 органом державного пожежного нагляду України та санітарно-епідеміологічною службою, а також Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на торговельний павільйон видавалась облікова картка для ФОП.
5.28. Тож спір виник у межах правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної суб`єкту господарювання (позивачу) діями органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу під час здійснення повноважень з регулювання підприємницької діяльності (реалізації схеми розташування споруд для здійснення підприємницької діяльності в місті Одесі).
5.29. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
5.30. За змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 405/4179/18 (провадження № 14-44цс19) вказано, що:
«15. Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої позивачеві протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури, вчиненою під час здійснення публічно-владних управлінських функцій у кримінальних провадженнях.
16. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України).
17. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду не погоджується із доводом касаційної скарги про те, що відсутні нормативні акти, які визначають юрисдикцію господарських судів щодо вирішення спору про відшкодування матеріальної шкоди.
18. Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору. Тому відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України заявлені у позові вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19) зазначено, що:
«6.2. Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
6.3. Як уже зазначалося, позов заявлено щодо стягнення збитків, завданих позивачу протиправними діями службових осіб ДПІ, на підставі статей 16, 22, 1166, 1173 ЦК України, статті 47 ГК України, статей 5, 21 Податкового кодексу України.
6.4. За частиною третьою статті 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.
6.6. За частиною ж п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
6.7. З огляду на викладене наведені в касаційній скарзі доводи щодо непідвідомчості цього спору судам господарської юрисдикції є помилковими, а підстав для закриття провадження у справі немає.
6.21. Згідно із частиною першою, пунктами 2, 4 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
6.22. Велика Палата Верховного Суду вважає, що порушення особою зобов`язання призводить до приниження її ділової репутації. Тому обґрунтованими є висновки першої й апеляційної інстанцій щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди.
6.23. Суди попередніх інстанцій, керуючись засадами розумності та виваженості, вважали за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди до 50 000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року в справі № 357/5940/19 (провадження № 61-15271св20) зазначено, що:
«держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала юрисдикцію розгляду спорів з державою за вимогами про відшкодування шкоди як таких, що є приватноправовими та підлягають розгляду в судах цивільної або господарської юрисдикції (в залежності від суб`єктного складу сторін), за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір (постанови від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 405/4179/18 (провадження № 14-44цс19), від 15 березня 2018 у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18)).
Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 454/1668/17 (провадження № 61-15046сво18).
У справі, що переглядається, ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути на користь ФОП ОСОБА_6 , який визнаний потерпілим у кримінальній справі, за рахунок коштів Державного бюджету України майнову шкоду, завдану злочином. Така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір та за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статей 4, 20 ГПК України, тому зазначений спір підвідомчий господарському суду, що виключає можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.
Тому судам слід було закрити провадження у цій справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства».
 
У справі, що переглядається:
               в позові позивач вказував, що він є приватним підприємцем та здійснює діяльність у сфері обігу будматеріалів, в тому числі, і уживаних будматеріалів з металу, виробів з металу а також нових та уживаних автозапчастин на території України, має свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника єдиного внеску. 15 червня 2018 року до об`єктів приватної власності, де ОСОБА_1 здійснював свою підприємницьку діяльність, увірвалися працівники ГУНП в Донецькій області і СБУ в Донецькій області, які надали для ознайомлення ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуків та вилучення речових доказів, документів, коштів в рамках кримінального провадження № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року. Обшук та вилучення речових доказів, документів, коштів відбувалося з порушеннями норм КПК України, а саме: обшуки здійснювалися за ухвалами слідчого судді, в котрих були зазначені інші адреси; не був прийнятий відвід особам, яких працівники ГУНП в Донецькій області привезли з собою як понятих; під час здійснення слідчих дій службові особи ГУНП в Донецькій області самовільно визначили себе експертами та визнали його майно - металеві вироби, будматеріали з металу, автозапчастини, двигуни, прилади від вантажної та сільгосптехніки, електричні двигуни, господарчий інвентар, тощо загалом як металобрухт. Оскільки позивач є приватним підприємцем, який здійснює операції з оборотом будматеріалів, виробів з металу, автозапчастин, як нових так і уживаних, а вилучене приватне майно є товаром, то він був обмежений в обороті зазначеного майна - товару, і як наслідок, недоотримав від продажі цих товарів вигоди, що становить 30% річних від вартості товару. Загальна сума завданої майнової шкоди станом на 01 жовтня 2023 року з урахуванням недоотриманої вигоди і коефіцієнту інфляції за період з 2018 по 2023 роки складає 5 843 263,92 грн;
при відмові в задоволенні позовних вимог про відшкодування вартості втраченого приватного майна, що було вилучено як речові докази у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року та було втрачено під час вилучення станом на 15 червня 2018 року що складає 667 724 грн, вартості недоотриманої щорічної вигоди в період часу з 15 червня 2018 року по 01 жовтня 2023 року від обороту зазначених товарів з урахуванням індексу коефіцієнту річної інфляції в гривнях, що складає разом з вартістю втраченого майна 5 843 263,92 грн суди вважали їх необґрунтованими та недоведеними;
            суди встановили, що 19 січня 2001 року ОСОБА_1 виконавчим комітетом Краматорської міської ради Донецької області був зареєстрований як фізична особа - підприємець (КВЕД 47.52 - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 03.12 - прісноводне рибальство; Код КВЕД 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); Код КВЕД 47.79 роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; Код КВЕД 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами). 26 травня 2018 року слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області було винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в приміщені окремо розташованої будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , з метою виявлення та вилучення брухту кольорових та чорних металів, приладів зважування та грошових коштів, які отримані від купівлі-продажу брухту кольорових та чорних металів, документів (чорнових записів), які підтверджують приймання металобрухту, а також фіксацію відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення. 15 червня 2018 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_6 , під час якого виявлено та вилучено: ваги металеві зі слідами іржі, дві записні книжки та один блокнот із рукописними записами щодо приймання металобрухту, 3.7 кг брухту кольорових металів, 1 000 кг брухту чорних металів, грошові кошти в сумі 74 грн, копія свідоцтва про держреєстрацію ФОП ОСОБА_1 , копія свідоцтва про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , копія довіреності від ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2 ; 
суди не звернули увагу, що фізична особа, яка є власником майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності; вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими;
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України, в якому просив, зокрема, стягнути на його користь майнову шкоду (стаття 1176 ЦК України) йому як фізичній особі-підприємцю під час обшуку, вилучення та неповернення майна яке використовувалося в підприємницькій діяльності. Така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір та за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статей 4, 20 ГПК України, тому зазначений спір підвідомчий господарському суду, що виключає можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження в справі в частині вимог про стягнення майнової шкоди, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому судові рішення в оскарженій частині належить скасувати і закрити провадження у справі в цій частині.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; судові рішення в оскарженій частині скасувати та провадження в справі в цій частині закрити. Оскільки касаційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до суду господарської юрисдикції.
 
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування вартості втраченого приватного майна, що було вилучено як речові докази у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року та було втрачено під час вилучення станом на 15 червня 2018 року, що складає 667 724 грн, вартості недоотриманої щорічної вигоди в період часу з 15 червня 2018 року по 01 жовтня 2023 року від обороту зазначених товарів з урахуванням індексу коефіцієнту річної інфляції в гривнях, що складає разом з вартістю втраченого майна 5 843 263,92 грн скасувати та провадження в справі в цій частині закрити.
 
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи в частині позовних вимог  ОСОБА_1 про відшкодування вартості втраченого приватного майна, що було вилучено як речові докази у кримінальному провадженні № 12018050390000156 від 17 січня 2018 року та було втрачено під час вилучення станом на 15 червня 2018 року, що складає 667 724 грн, вартості недоотриманої щорічної вигоди в період часу з 15 червня 2018 року по 01 жовтня 2023 року від обороту зазначених товарів з урахуванням індексу коефіцієнту річної інфляції в гривнях, що складає разом з вартістю втраченого майна 5 843 263,92 грн,віднесений до юрисдикції господарського суду.
 
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року в скасованих частинах втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                        В. І. Крат
 
Судді:                                                                                         Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                  Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко