ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року	Львів	Справа № 380/17193/24 пров. № А/857/3223/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Ніколіна В.В., 
при секретарі судового засідання:                     Прачук І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Львівської митниці та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі №380/17193/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції – Хома О.П., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 09.01.2025),-
В С Т А Н О В И В:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.05.2024 №209000/2024/800041/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №24UA20910005931UA2.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №380/17193/24 позовну заяву Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задоволено повністю: Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.05.2024 №209000/2024/800041/2. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №24UA209160005931U2 від 31.05.2024.
Позивачем 23.12.2024 (вх. №94056) подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань в користь Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) грн судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу. 
Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, його оскаржила Львівська митниця, яка покликаючись на те, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на відсутність дотримання критеріїв реальності витрат та розумності їхнього розміру. Апелянт вказує на те, що позивачем не доведено, що розмір витрат є реальним, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання вказаних робіт. Просить додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.
ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції подав апеляційна скарга, в якій зазначає, що розмір суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є співмірним та розумним.
З урахуванням наведеного просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі заяву про витрати на правничу допомогу повністю.
Відповідач у судовому засіданні апеляційного розгляду справи апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив скаргу задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. 
Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума зазначена в договорі та акті наданих послуг не є співмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд встановив, що професійна правова допомога позивачу надавалася ТзОВ «Юридичний центр захисту прав власників» на підставі договору-доручення на правове обслуговування від 21.06.2024.
Вид наданих позивачу послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується актом про прийняття – передачі наданих послуг від 18.12.2024 та детального опису виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до якого витрати на правничу допомогу адвоката становлять 7 000 грн та включають: зібрання доказів, формування та підготовка позовної заяви до її розгляду в суді та збір доказів – 10 год; складання інших процесуальних документів (заяв, клопотань, пояснень) – 4 год; участь у судових засіданнях.
Оплата послуг за правову допомогу згідно з договором-доручення на правове обслуговування 21.06.2024 здійснена в розмірі 7 000 грн, що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів від 18.12.2024 №147. 
Додані до матеріалів справи документи підтверджують надання ТзОВ «Юридичний центр захисту прав власників» на підставі договору-доручення на правове обслуговування, а акт про прийняття – передачу наданих послуг від 18.12.2024 та платіжні документи підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи про неспівмірність витрат на правову допомогу з наданими адвокатом послугами, оскільки такі не обґрунтовані та не зазначено, який розмір гонорару адвоката скаржник вважає співмірним з наданою ним правничою допомогою.
Крім того, відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05 вересня 2019 у справі №826/841/17.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, змісту і обсягу наданих послуг, витраченого адвокатом часу, належним є розмір відшкодування понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката у 2000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення   ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Львівської митниці та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі №380/17193/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. В. Ніколін	
Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2025 у зв`язку із перебуванням головуючого - судді  Матковської З.М. у відпустці  з 24.03.2025 по 28.03.2025.