П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
                                                                                    
09 квітня 2025 року                                                                         м. Київ
 
Справа № 758/14567/24
Провадження №22-ц/824/7047/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 09 квітня 2025 року
Повний текст постанови складено10 квітня 2025 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
                                    суддя-доповідач   Стрижеуса А.М., 
                                    суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                    секретаря: Ольшевського П.М.
 
сторони:         позивач          ОСОБА_1 
відповідач      Акціонерне Товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої - адвокатом Шеіним Ігорем В`ячеславовичем на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Гребенюк В.В., -
            
В С Т А Н О В И В:
 
В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення 3% річних та інфляційних  втрат.
Представник ОСОБА_3 - адвокат Шеін І.В. подав до суду заяву про забезпечення  позову шляхом накладення арешту на грошові кошти АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» в розмірі 1 564 86,48 грн. 
Заяву обґрунтовує тим, що у відповідача виникло фінансове зобов`язання у розмірі 13 335 431,81 грн. 18.07.2023, яке ним не виконано у встановлений Договором термін до 29.08.2024. 
Також відповідачем не вчинено жодних дій направлених на сплату своїх фінансових зобов`язань перед Позивачем протягом періоду розгляду по справи № 752/18391/23 (про стягнення вищевказаної суми). 
Стягнення основної суми боргу у розмірі 13 335 431,81 грн. проводилося за умов активної протидії Відповідача із застосування заходів примусового виконання судового рішення (арешти рахунків та майна боржника). 
Також, сам факт невиконання Відповідачем основного зобов`язання чітко вказує на несумлінність відповідача у подібних правовідносинах. На підставі викладеного, є підстави для вжиття заходів забезпечення.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення 3% річних та інфляційних  втрат.
 Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Шеін І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм  процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає про те, що доказ недобросовісносності відповідача, є не тільки існування фактичного прострочення Відповідачем своїх грошових зобов`язань, спроби уникнути Відповідачем виконання своїх зобов`язань, а і ускладнення, які виникли при виконанні рішення суду по справі № 752/18391/23 (стягнення основного зобов`язання за договором № САГ/02-КВ/021-МП від 01.09.2019).
Також посилався на те, що розглядати позовні вимоги у справі № 758/14567/24 (про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат) у відриві від основного боргу за договором        № САГ/02-КВ/021-МП від 01.09.2019 неможливо, а враховуючи однаково пасивну поведінку Відповідача під час основного спору та у поточному спорі то очевидно існує обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Також є очевидні підстави вважати, що Відповідач, аналогічно до задоволення вимог Позивача за основною заборгованістю, буде ухилятися від виконання рішення суду.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Шеін І.В.  підтримав  доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.
Представник Акціонерного Товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» в судове замсідання не з`явився, про день та час розгляду справи АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» повідомлялося належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус».
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного висновку.
 Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.
 
З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.  
Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі                      № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Як убачається з роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.    
Звертаючись із заявою про забезпечення позову  позивач обґрунтовував її тим, що у відповідача виникло фінансове зобов`язання у розмірі 13 335 431,81 грн. 18.07.2023, яке ним не виконано у встановлений Договором термін до 29.08.2024. 
Також відповідачем не вчинено жодних дій направлених на сплату своїх фінансових зобов`язань перед Позивачем протягом періоду розгляду по справи № 752/18391/23 (про стягнення вищевказаної суми). 
Стягнення основної суми боргу у розмірі 13 335 431,81 грн. проводилося за умов активної протидії Відповідача із застосування заходів примусового виконання судового рішення (арешти рахунків та майна боржника).
Також, сам факт невиконання Відповідачем основного зобов`язання чітко вказує на несумлінність відповідача у подібних правовідносинах. На підставі викладеного, є підстави для вжиття заходів забезпечення.
Проте, вказані обставини, як вірно заначив суд першої інстанції, не свідчать про створення перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, інших обставин, які вказували б на наявність таких перешкод, судом не встановлено, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви.
Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією про виконавче провадження від 30 жовтня 2024 року №75561689, згідно якого виконавче провадження за основною заборгованість було закрите 16 жовтня 2024 року у зв`язку з стягненням необхідної грошової суми, що свідчить про те, що відповідач не перешкоджав виконанню судового рішення.
 
Також апеляційний суд зазначає, що накладення арешту на грошові кошти АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» є неможливим без зазначення рахунків де вказані кошти перебувають.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що арешт рахунків може перешкодити АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та відхиляються судом, оскільки фактично звужуються до доводів заяви про забезпечення позову, яким дано належну  оцінку. 
На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки такі  відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шеіним Ігорем В`ячеславовичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2024 року - залишити  без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                     А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                       Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                  О. І. Шкоріна