ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 березня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/6135/23
провадження № 22-ц/4809/376/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. 
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Федоренко Т.О.
        Учасники справи: 
  позивач – ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Крушинська Антоніна Андріївна; 
відповідач–  ОСОБА_2 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2024 року, у складі головуючого судді Павелко І.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 06.04.2013 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 475, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову вказувала, що спільне життя із відповідачем не склалося, у них відсутня довіра один до одного, вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, мають різні погляди на сімейне життя та виховання їх сина.
Зазначала, що вона та відповідач припинили спільне проживання. 
Вважала, що подальше спільне життя як подружжя та збереження їх сім`ї є не можливим, а шлюб носить лише формальний характер.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що суд першої інстанції неповно з?ясував обставини цієї справи.
Вказує, що про розгляд справи 11.11.2024 він не був повідомлений, а тому це є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Крім того посилається на те, що позивачка не ставила вимогу про стягнення із відповідача судовий збір, а суд стягнув із відповідача на користь позивачки судовий збір.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.        
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.04.2013, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 475, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.18).
В період шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №150, свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с. 19).
Звернувшись із цим позовом до суду позивачка вказувала, що спільне життя її з  ОСОБА_2    не склалось, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, а на цьому підгрунті між позивачем та відповідачем втрачено взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Зазначала, що на день звернення із позовом спільне господарство сторонами не велося, а шлюб набув формальних ознак.
Позивач вважала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її законним інтересам, а тому звернулась до суду із позовом.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 01.04.2024 надано строк на примирення за клопотанням відповідача (а.с 137).
Зазначеноюю ухвалою було призначено подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2  строк для примирення два місяці до 03 червня 2024 року. Зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення, тобто до 03 червня 2024 року, призначивши судове засідання на 10: 00 годину 03 червня 2024 року.
Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2024 року заяву адвоката Крушинської Антоніни Андріївни, яка представляє інтереси позивачки про виправлення описки задоволено. Виправлено описку в тексті ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 квітня 2024 року у цій справі , замінивши в мотивувальній частині «строк на примирення три місяці» на «строк на примирення два місяці».
Встановлено, що позивачка не бажає надалі перебувати у шлюбі із відповідачем, а намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що підтверджується заявами поданими як в суд першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції (а. с. 184-185,205-206).
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення   від 11 листопада 2024 року вважав встановленим, що шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. 
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він не був повідомлений про розгляд справи призначеної на 11 листопада 2024 року, що є грубим порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не повідомлений про дату, час та місце розгляду справи є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з абз. 1 ч. 6 ст. 14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Частиною сьомою зазначеної статті передбачено, що особа, яка зареєструвала кабінет в ЄСІКС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь –які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 наявний Еелектронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, який зареєстрований з 14.03.2024 (а.с. 217).
Тим самим, встановлено, що ОСОБА_2 подавав документи, а суд вручав документи у цій справі відповідачу, через електронний кабінет.
З довідки про доставку електронного документу вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про судовий розгляд 11.11.2024 , та доставлено до його електронного кабінету – 20.09.2024 о 8:56.
Таким чином, 20.09.2024 відповідач був повідомлений про розгляд справи на 11.11.2024 у відповідності до ч. 5,6 ст.128 , ч.1 ст.130 ЦПК України.
Щодо направлення позовної заяви ОСОБА_1 , разом із доданими до неї документами та копії ухвали про відкриття провадження у справі вбачається, що суд першої інстанції на адресу відповідача направляв зазначені документи (а.с. 102).
Проте поштове відправлення було повернуто на адресу суду, за закінченням терміну зберігання (а.с. 108). 
Оскаржуваним рішенням суду було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме стягнуто із відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі – 1073,60 грн .
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права стягнувши з нього на користь позивачки судовий збір, оскільки у позовній заяві така вимога не ставилася.
Колегія суддів вважає зазначені доводи необгрутнованими.
Статтею 141 ЦПК України передбачено розподіл витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, які складаються із судового збору у визначеному процесуальним законом порядку.
Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір – це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору – громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Судовий збір - це обов`язковий платіж, що сплачується за подання заяви до суду. 
Позовна вимога, у свою чергу, це конкретна претензія позивача до відповідача, щодо якої він просить суд ухвалити рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України здійснив правильний розподіл судових витрат, поклавши сплату судового збору за подання позовної заяви до суду на відповідача, так як позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.
Таким чином порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не було встановлено.
Висновок суду про задоволення позову та розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким ,що узгоджується із ч. 2 ст. 112 СК України.
Судом першої інстанції так само як і судом апеляційної інстанції було встановлено, що подальше спільне життя подружжя – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивачки.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернувшись із позовом про розірвання шлюбу у серпні 2023 року і до розгляду справи в суді апеляційної інстанції не змінила своєї позиції і наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною першою ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції ,яких доводи апеляційної скарги не спростовують.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
       Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2024 року - залишити без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                    О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                           Л.М. Дьомич
                                                                                                                
                                                                               О.А. Письменний