ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 року	Львів	Справа № 380/27664/23 пров. № А/857/16899/24	
                                                                                                                    №А/ 857/16901/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року та апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року (головуючий суддя Хома О.П., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,-
                                                     В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Львівській області щодо прийняття податкової вимоги форми «Ф» від 25.09.2023 №0013218-1303-1301, якою позивача повідомлено про податковий борг в сумі 26 333,72 грн та скасувати її;
- зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з урахуванням відсутності будь-яких заборгованостей зі сплати податку з нерухомого майна;
- стягнути з ГУ ДПС у Львівській області на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду в сумі 150 000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу форми «Ф» від 25.09.2023 №0013218-1303-1301.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позову - відмовлено.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення про розподілу судових витрат - задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяча) грн судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд врахував зазначені позивачем обставини, які вказують на протиправність прийнятої Відповідачем податкової вимоги форми «Ф» від 25.09.2023р. №0013218-1303-1301 та дійшов висновку, що: оскаржувана податкова вимога форми «Ф» від 25.09.2023 № 0013218-1303-1301, прийнята відповідачем з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів та без урахування вимог Податкового кодексу та Порядку № 5, тому її слід визнати протиправною та скасувати, задовольнивши першу позовну вимогу. 
Також позичав у позовній заяві і суд у судовому рішенні вказує на обов`язок Відповідача здійснювати приведення у відповідність відомості в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) шляхом коригування даних у ІКП у разі прийняття рішення по суті скарги. 
Проте, незважаючи на те, що рішенням ДПС України від 10.11.2022 року №14322/6/99-00-06-01-04-06 скасовано податкове повідомлення-pішення № 0049575- 5405-1305 від 19.05.2020 року, яким позивачу визначено податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26 333,72 грн., контролюючим органом протиправно не здійснено приведення у відповідність відомості в ІКП Позивача шляхом коригування даних у ІКП. 
Як наслідок, невчинення Відповідачем вказаних дій призвели до формування незаконної податкової вимоги від 25.09.2023 форми «Ф» №0013218-1303-1301, правових підстав для прийняття якої у зв`язку із скасуванням в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення №0049575- 5405-1305 від 19.05.2020, у податкового органу не було. 
До відповідного висновку дійшов і Львівський окружний адміністративний суд у рішенні від 03 червня 2024 року у справі № 380/27664/23. 
Однак, незважаючи на протиправність податкової вимоги від 25.09.2023 року форми «Ф» №0013218-1303-1301 і протиправність дій Відповідача, дані обставини безпідставно та не обґрунтовано не були враховані судом при прийняті рішення про відмову у стягнені з Відповідача матеріальної шкоди в сумі 150 000 грн. 
Суд крім зазначених вище обставин не врахував той факт, що внаслідок надісланої незаконної податкової вимоги від 25.09.2023 року форми «Ф» №0013218-1303-1301, на все майно Позивача була застосована податкова застава. 
Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. 
Відповідно до пункту 89.1 статті 89 ПКУ: Право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань. 
Однак, ГУ ДПС у Львівській області не мало підстав для застосування податкової застави до Позивача, оскільки у Позивача не було жодного грошового зобов`язання чи пені, не сплачених ним у строк, визначений Податковим кодексом України. 
Таким чином, Відповідач протиправно наклав податкову заставу на майно Позивача. 
При цьому апелянт зазначає, що у зв`язку із незаконним накладанням податкової застави на майно Позивача, яке перебувало в його власності він був обмежений у правах на розпорядження цим майном та отримав ризик примусової, реалізації цього майна. Загалом, накладення податкової застави створило суттєві фінансові обмеження для власника майна. Внаслідок даних протиправних дій Відповідача Позивачу було заподіяно матеріальної шкоди. 
Отже, судом допущена неповнота розгляду справи, без повного і всебічного з`ясування обставин, які полягають у не врахуванні наявності шкоди заподіяної Апелянту протиправними рішеннями і діями ГУ ДПС у Львівській області, при прийняті рішення про відмову у стягнені з Відповідача матеріальної шкоди. 
Крім того зазначає, що згідно ст.109 ПК України - п.109.1. Податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до п.109.4. Контролюючі органи несуть відповідальність за вчинення податкових правопорушень незалежно від наявності вини. 
Відповідно до п 110.3. Контролюючі органи несуть відповідальність у вигляді відшкодування шкоди особі, стосовно якої було вчинено податкове правопорушення, відповідно до положень статті 114 цього Кодексу. 
Контролюючі органи несуть відповідальність за вчинення податкових правопорушень посадовими (службовими) особами таких контролюючих органів. 
Згідно з пунктом 114.1 статті 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб. 
Згідно з пунктом 114.3 статті 114 ПК України шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати: 
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, визначена відповідно до вимог законодавства; 
додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб(штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо);
документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів (сума такого відшкодування не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне судове рішення). 
Судом також не було враховано, що позивач поніс витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 50 тисяч гривень у зв`язку з збором матеріалів для з`ясування підставності прийняття податкової вимоги, а також адміністративним оскарженням податкової вимоги так і оскарження її до суду. 
Зважаючи на зазначені вище обставини вважає, що відповідач у зв`язку із винесенням незаконної податкової вимоги форми «Ф» від 25.09.2023р. №0013218-1303-1301 вчинив податкове правопорушення, як наслідок, Апелянт має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів і їх посадових (службових) осіб. 
Правова позиція Верховного Суду: за п. 114.3 ст. 114 ПК України шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати: 

1. 114.3.1. Вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, визначена відповідно до вимог законодавства; 
2. 114.3.2. Додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо); 
3. 114.3.3. Документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням (крім сум, що підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат згідно із процесуальним законодавством) незаконних (протиправних) рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (юридичний супровід, не пов`язаний із захистом, наданим адвокатом, відрядження працівників або представників платника податку, залучення експертів, отримання необхідних доказів, виготовлення копій документів тощо). 
Сума такого відшкодування не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне судове рішення або рішення іншого органу, у передбачених законом випадках. 
Вдаючись до тлумачення поняття «юридичний супровід, що не пов`язаний із захистом адвоката», слід зазначити, що в контексті вказаної норми йдеться саме про юридичні послуги, надані адвокатом, що не пов`язані із захистом особи у межах кримінального судочинства, оскільки відшкодування шкоди в такому випадку регулюється відповідними законами, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
А тому положення пп. 114.3.3 п. 114.3 ст. 114 ПК України про заборону включення до складу шкоди витрат на юридичний супровід пов`язаний із захистом адвоката, не стосується таких видів правової допомоги, як складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру в межах процедури адміністративного оскарження, а також представництва інтересів юридичних осіб в державних органах. 
У спірному випадку витрати на юридичний супровід є витратами на відновлення майнового стану та умов діяльності управленої особи, що є ширшим за визначення збитків як витрат для відновлення свого порушеного права у контексті визначення збитків, що міститься у ст. 22 ЦК України, і законодавче обмеження розміру таких витрат, відповідальність за відшкодування яких перед платником взяла на себе держава, також не суперечить загальному принципу повного відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 17 та 21 ПК України. 
Отже, платник податків має право відшкодувати у складі шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, витрати на юридичний супровід, що не пов`язаний із захистом, наданим адвокатом, при цьому, сума таких витрат, пов`язаних з оскарженням, не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне рішення про визнання рішень, дій чи бездіяльності незаконною.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Частинами 3,4 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
З урахуванням викладеного, зазначеними положеннями КАС України передбачені вимоги щодо документального підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
До позовної заяви не долучено жодних підтверджуючих документів для визначення розміру витрат на правничу допомогу. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Суду слід врахувати, що позивач, в порушення ч.4 ст.134 КАС, не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат. 
Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. 
Визначаючи це питання, за встановлених обставин, апелянт зазначає, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. 
Вищевказану позицію підтримує Верховний суд в ухвалі від 4 листопада 2019 року, прийнятій у справі №9901/264/19. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Також, за змістом ч.9 ст.139 КАС, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. 
Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи правову позицію Верховного суду, викладену в ухвалі від 12.12.2019 р., яка прийнята у справі № 2040/6747/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одним з основних елементів принципу верховенством права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є нерозмірним. 
У відзиві на апеляційну скаргу Кривуна В.Я. Головне управління ДПС у Львівській області просить таку залишити без задоволення  
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1  та ГУ ДПС у Львівській області підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0049575-5405-1305 від 19.05.2020, яким ОСОБА_1 визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 26 333,72 грн, термін сплати якого сплив 29.12.2020.
Несплата позивачем податкового боргу у строк до 29.12.2020 зумовила відображення такого у інтегрованій картці та інформаційній системі, а також внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційного запису про наявність обтяження у виді податкової застави від 26.04.2021 №28199875 на майно ОСОБА_1 , обтяжувачем якого вказано ГУ ДПС у Львівській області.
Позивач стверджує, що про такі обставини йому стало відомо в грудні 2021 року від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Паламар Р.В. при вчиненні дій, спрямованих на відчуження належного йому на праві власності рухомого майна.
Вказане зумовило звернення представника позивача 30.12.2021 та 18.01.2022 до ГУ ДПС у Львівській області з адвокатськими запитами, у відповідь на які відповідач листом від 26.01.2022 надіслав копію податкового повідомлення-pішення №0049575-5405-1305 від 19.05.2020, вказавши, що згідно даних ІТС «Податковий блок» воно вручено платнику 30.10.2020.
Позивач оскаржив до ДПС України податкове повідомлення-рішення №0049575-5405-1305 від 19.05.2020, яке за даними штрих кодового ідентифікатора АТ «Укрпошта» №7901830348215 було отримане контролюючим органом 03.02.2022.
ДПС України листом від 06.07.2022 №6644/6/99-00-06-02-0206 повідомила про перебування скарги на розгляді, строки якої продовжені з підстав коронавірусу.
Тривалість розгляду ДПС України скарги, наявність податкової застави та обтяжень на майно позивача зумовили оскарження податкового повідомлення-рішення №0049575-5405-1305 від 19.05.2020 в судовому порядку.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 відкрито провадження у справі № 380/14272/22 за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням ДПС України за результатами розгляду скарги від 10.11.2022 № 14322/6/99-00-06-01-04-06 податкове повідомлення-рішення від 19.05.2020 №0049575-5405-1305 скасовано.
Тобто, скасування оскарженого в судовому порядку податкового повідомлення-рішення відбулося контролюючим органом вже після відкриття провадження у справі №380/14272/22, що зумовило подання позивачем заяви про залишення позовної заяви про оскарження такого без розгляду, яка була задоволена ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі №380/14272/22.
ГУ ДПС у Львівській області 02.11.2023 за штрихкодовим ідентифікатором 7900073482689 ПАТ «УКРПОШТА» надіслано податкову вимогу від 25.09.2023 форми «Ф» №0013218-1303-1301 про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 26 333,72 грн.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 08.11.2023 ГУ ДПС у Львівській області листом від 16.11.2023 повідомило, що в інтегрованій картці платника згідно податкового-повідомлення рішення від 19.05.2020 №0049575-5405-1305 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік в сумі 26 333 грн 72 к.
Податкова вимога ГУ ДПС у Львівській області від 25.09.2023 форми «Ф» №0013218-1303-1301 була предметом оскарження у даній справі з підстав її протиправності.
Як уже зазначалось вище згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактично ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 150  000 грн., відтак суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в цій часині вимог.  
Відмовляючи у задоволенні вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції помилково вважав що позивач просив стягнути моральну шкоду.
Такий висновок суду не відповідає прохальній частині позовної заяви.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати, що позивач, як на підставу для стягнення матеріальної шкоди покликався на положення пункту 114.1 статті 114 ПК України згідно якого особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб. 
Позивач вважав, що витрати на оплату адвокатських послуг є його збитками, завданими незаконним рішенням та діями відповідача.  
З огляду на це суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогами пункту 114.3 статті 114 ПК України визначено, що шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати: 
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, визначена відповідно до вимог законодавства; 
додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб(штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо);
документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів (сума такого відшкодування не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне судове рішення). 
На підтвердження згаданих позивачем збитків, останнім до матеріалів справи подано договір №41/2019 від 06.08.2019 про надання правової допомоги та рахунок фактуру №  180/-11 від 30.11.2023 на суму 60000 грн.
Однак вказані докази жодним чином не підтверджують витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів   
Будь-які інші докази на спричинення такої шкоди та обґрунтування заявленого розміру у матеріалах справи відсутні. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.  
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, та змінити мотивувальну частині рішення суду першої інстанції, бо судом порушено норми процесуального права.   
Надаючи оцінку додатковому рішенню, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що як уже згадувалось вище рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено частково шляхом визнанння протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» від 25.09.2023 №0013218-1303-1301 та зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1 частини третьої   статті 132 КАС України   до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-третьою   статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої   статті 134 КАС України   для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами п`ятою, шостою   статті 134 КАС України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України    при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи професійна правова допомога позивачу надавалася адвокатом Стецем Р.Я. на підставі договору про надання правових послуг від 06.09.2019 №41/2019 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.11.2023 серія ВС №1243776.     
При цьому рахунком-фактурою №180/-11 від 30.11.2023, визначено позивачу вартість наданих послуг у сумі 60 000 грн.
Надаючи оцінку вказаним обставинам суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначені норми (статті 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Отже, наявні в матеріалах справи документи підтверджують надання адвокатом Стецем Р.Я. професійної правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.09.2019 №41/2019 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.11.2023 серії ВС №1243776.         
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Дана справа є типовою, не є великою за обсягом збирання та оцінки доказів, при цьому Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах та відповідно до частини шостої статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відтак визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є явно завищеною у контексті обсягу фактично наданих ним послуг, із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Тому суд апеляційної інстанції  вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн., а не 5000 грн. як то вважав суд першої інстанції. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначенні розміру витрати на правову допомогу.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

                                                  П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі №380/27664/23 -  змінити його в мотивувальній частині, щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задовольнити частково, додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі №380/27664/23 -  змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу та стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1 500 грн. судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула