ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7252/24                        Головуючий суддя І інстанції Агапов Р. О.
Провадження № 22-ц/818/209/25                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року                                                                           м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді                                Яцини В.Б.
суддів колегії:                                        Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання        Холод М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» Крукової Наталії Юріївни на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року, по справі №638/7252/24, за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила зобов`язати відділ ДВС зняти арешт з коштів на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Скаргу обґрунтовано тим, що 12.04.2024 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладений арешт на кошти на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я скаржниці, на який остання отримує пенсію.
15.04.2024 заявник направила на електронну пошту державного виконавця заяву з проханням зняти арешт з коштів, яка на даний час залишається без задоволення.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року зобов`язано Шевченківській ВДВС у м.Харкові СМУМЮ зняти арешт з коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 .
Не погодившись із зазначеною ухвалою представник стягувача - ПрАТ «Харківенергозбут» посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та у задоволенні скарги відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідно до копії довідки АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2024, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 станом на 15.04.2024 має в АТ КБ «Приватбанк» картку № НОМЕР_2 , на яку отримує пенсійні виплати. 
Також зазначено, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). Тобто можна дійти висновку, що на зазначений рахунок боржника можуть надходити будь-які кошти, тому він не може бути рахунком зі спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. 
Таким чином, оскаржувана ухвала надає можливість боржнику спрямовувати власні кошти за призначенням, на власний розсуд, нехтуючи рішенням суду, що є обов`язковим для виконання.
Доказів звернення до державного виконавця із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій матеріали скарги не містять.
Також зазначені у оскаржуваній ухвалі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19, не можуть бути прийняті, оскільки стосуються зняття арешту з рахунку боржника-юридичної особи, з якого виплачується заробітна плата працівникам.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутністю учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам рішення суду відповідає.
Суд першої інстанції навів наступні мотиви свого рішення.
Скаржниця ОСОБА_1 надала приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є її пенсією та яка розміщена на відповідному рахунку, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.
Аналогічні висновки на підтвердження обов`язку виконавця зняти арешт при таких обставинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які доводами скарги не спростовані.
Згідно  з   статтею   447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин першої-другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Відповідно до статті 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю",  стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. 56.        За змістом пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Отже,  виконуючи  судовий наказ, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20.
Крім того, у пунктах 74-77 постанови від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.
Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є соціальною допомогою  особі  з інвалідністю, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Судом встановлено, що 05.04.2021 Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію за період 01 січня 2019 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 10 629,82 грн. Та витрати по сплаті судового збору у розмірі 227,00 грн.
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.04.2024 у ВП№74727033 відкрито виконавче провадження за судовим наказом №638/4397/21.
Постановою державного виконавця від 12.04.2024 у ВП№74727033 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено для ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат у розмірі 303,00грн.
Постановою державного виконавця від 12.04.2024 у ВП№74727033 про стягнення виконавчого збору стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 995,68грн.
Постановою державного виконавця від 12.04.2024 у ВП№74727033 про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику – ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 11 255,50грн.
Також у постанови зазначено про необхідність надіслання копії постанови банкам, небанківським надавачам платіжних послуг, емітентам електронних грошей, іншим фінансовим установам на виконання та сторонам виконавчого провадження.
Відповідно до копії довідки АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2024, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 станом на 15.04.2024 має в АТ КБ «Приватбанк» картку № НОМЕР_2 , на яку отримує пенсійні виплати. Також зазначено, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
Судом першої інстанції відповідно до вищевказаних обставин, які апелянт не спростував, було правильно встановлено, що на виконання постанови  приватного виконавця від 12 квітня 2024 року у виконавчому провадженні №74727033 було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку,  на  який  здійснюються соціальні  виплати.
15 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ДВС з заявою про зняття арешту з грошових коштів на вказаному рахунку, додавши копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» та виписку по вищевказаному рахунку.
Проте вказана заява не була розглянута Шевченківським ДВС та відповідь ОСОБА_1 надана не була, як і не було знято арешт з рахунку.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки при розгляді заяви боржника про зняття арешту з коштів на рахунках, призначених для зарахування на них соціальних виплат, виконавець діяв всупереч вказаних вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правових висновків касаційного суду..
Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»  передбачено обов`язок виконавця скасувати арешт після отримання ним, зокрема і від боржника, документального підтвердження, що відповідний рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, оскільки  збереження арешту на рахунку порушує права боржника на соціальний захист.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішення, ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та не спростовуються висновки суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» Крукової Наталії Юріївни залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2025 року.
Головуючий –                                                         В.Б. Яцина.

Судді -                                                                         Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.