ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/3660/24 пров. № А/857/18010/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року, що ухвалила суддя Карп`як О.О. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін у справі № 380/3660/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії, 

                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного Управління Держаної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови листом вих.№ 4601.3.7-13220/46.1- 23 від 26.10.2023 року у прийнятті декларації від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.
- зобов`язати Головне Управління Держаної міграційної служби України у Львівській області прийняти декларацію від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.
12 червня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.
Визнав протиправними дії Головного Управління Держаної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови листом  № 4601.3.7-13220/46.1- 23 від 26.10.2023 року у прийнятті декларації від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.
Зобов`язав Головне Управління Держаної міграційної служби України у Львівській області прийняти декларацію від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.
Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що неотримання позивачкою документа про припинення громадянства Російської Федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України "Про громадянство України", позивачка має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову задоволенні позову.
Таку позицію обґрунтовує тим, що позивачка не належить до категорії осіб, які мають право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. Відповідач вважає, що громадяни Російської Федерації не мають право подавати декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації. Крім того, відповідач зауважує, що позивачка взяла на себе зобов`язання припинити  громадянство Російської Федерації.  
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що в лютому 2021 року позивачка звернулася до Управління Держаної міграційної служби у Львівській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням.
Одночасно з вказаною заявою позивачка надала зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України і подати органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) Російської Федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. 
23.02.2021 року позивачка отримала тимчасове посвідчення громадянина України №  НОМЕР_1 .
11.07.2022 позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства з метою отримання паспорта громадянина України.
Листом від 11.07.2022 відповідач повідомив позивачку, що саме на неї покладається обов`язок припинити іноземне громадянство про що подати відповідний документ. Зазначено, що паспорт громадянина України позивачка зможе отримати лише в разі надання документа про припинення іноземного громадянства. Наразі громадяни російської федерації не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №380/1427/23 визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті декларації від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути декларацію від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації. Це рішення набрало законної сили 27 вересня 2023 року.
На виконання цього рішення суду відповідач повторно розглянув декларацію ОСОБА_1 про відмову від громадянства Російської Федерації та листом від 26.10.2023 № 4601.3.7-13220/46.1-23 повідомив позивачку про те, що станом на теперішнім час позивачка не виконала зобов`язання та не надала до Головного управління документ про припинення громадянства Російської Федерації.
Не погодившись із цими діями відповідача позивачка звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон 2235-III).
Порядок набуття громадянства України визначений розділом ІІ Закону № 2235-III, відповідно до пункту 3 статті 6 якого громадянство України набувається внаслідок прийняття до громадянства.
Умови прийняття до громадянства України визначені статтею 9 Закону № 2235-III», зокрема, частиною першою указаної норми встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
За правилами частини другої статті 9 Закону № 2235-III, умовами прийняття до громадянства України є, зокрема, подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001року №  215 (далі - Порядок №  215).
Порядок розгляду органами міграційної служби заяв і подань з питань громадянства України, рішення за якими приймає Президент України також визначений Порядком №  215.
За правилами пункту 103 Порядку №  215,  Державна міграційна служба України, зокрема, перевіряє: відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України; підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України.
Пунктом 119 Порядку №  215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до статті 5 Указу Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №  405, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №  715 (далі - наказ МВС України №  715) затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку.
З 19 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14 грудня 2021 року № 1941-IX, яким, зокрема, змінено визначення незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) (далі - Закон №  1941-IX).
Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1941-IX установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають особи, які набули громадянство України у період з 1 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом та:
1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1-3  частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України; 3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;
4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у  частині двадцятій  статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;
5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом.
Отже, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку, насамперед, зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
Апеляційний суд встановив, що позивачка 02.12.2021 подала до консульства Російської Федерації в Україні документи для виходу з громадянства Російської Федерації та сплатила консульський збір у встановленому розмірі, що підтверджується довідкою Генерального консульства Російської Федерації у Львові від 02.12.2021 року про реєстрацію заяви позивачки. Однак, уповноважений орган Російської Федерації, станом на день введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, не прийняв рішення за заявою позивачки про її вихід із громадянства Російської Федерації.
Разом з тим апеляційний суд зауважує, що норми статті 9 Закону України «Про громадянство України» передбачають можливість подання замість документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Така декларація передбачає необхідність викладення обставин, за яких особа, що набула громадянство України, не отримала документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави, і такі обставини не залежали від неї.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3) та до цього часу дія воєнного стану продовжена відповідними Указами Президента України.
Крім того, загальновідомо, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україну 24.02.2022 офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією, а тому посольства та консульства РФ в Україні припинили свою діяльність.
Разом з тим, хоча у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, консульські установи Російської Федерації в Україні не працюють, з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності для реалізації можливості особи отримання документа про припинення громадянства держави-агресора, що в свою чергу призводить до фактичного порушення прав такої особи.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність у чинному законодавстві України альтернатив або відповідного правового механізму вирішення подібних спірних правовідносин нівелює можливість реалізації права особи, з огляду на неможливість де-факто ним скористатися, незважаючи на його проголошення де-юре, та не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими Законом № 2235-III.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії».
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява №35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позивачка мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки, позивачка позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації з незалежних від неї причин.
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №380/1427/23 раніше було визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути декларацію від 11.07.2022 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації. 
Аналізуючи зміст листа відповідача від 26.10.2023 № 4601.3.7-13220/46.1-23, який відповідач прийняв на виконання рішення суду щодо повторного розгляду заяви позивачки про прийняття декларації щодо відмови від громадянства Російської Федерації, апеляційний суд встановив, що відповідач повторно відмовив позивачці у прийнятті декларації, оскільки позивачка не виконала зобов`язання та не надала до Головного управління документ про припинення громадянства Російської Федерації.
Апеляційний суд вважає, що відповідач діяв непослідовно, відмовивши позивачці у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з тих підстав, які були визнані протиправними, згідно із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №380/1427/23 та висновків апеляційного суду у цій справі.
Тому позовну вимогу про визнання протиправними дій Управління держаної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову ОСОБА_1  від громадянства Російської Федерації необхідно задовольнити.
Щодо вимоги позивачки про зобов`язання  відповідача прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, апеляційний суд вважає, що позивачка обрала вірний спосіб захисту порушеного права, а тому погоджується із судом першої інстанції про її задоволення, оскільки, у цьому спорі відповідач не може діяти інакше як прийняти декларацію позивачки про відмову від громадянства Російської Федерації, зважаючи на те, що при повторному розгляді цієї заяви позивачки, відповідач не навів інших причин для відмови ніж ті, які були підставою для відмови у прийнятті декларації вперше, а тому такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним.
Вказані висновки є підставою для задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року в справі № 380/3660/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель