ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/8707/24		
Провадження № 22-ц/821/694/25		
Категорія: 305010900  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Черниченко Євген Миколайович, 
відповідач:  Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування»,
третя особа : ОСОБА_2 ,

розглянувши  у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1 - адвоката Черниченка Євгена Миколайовича на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2025  року (ухваленого під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа:  ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди,- 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

19 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди 156 800,00 грн.
Стягнуто із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на залучення експерта у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Стягнуто із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір у сумі 1 618,00 грн.
31 січня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Черниченко Є.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яка обгрунтована тим, що під час ухвалення рішення по суті не було вирішено питання щодо витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, сума яких становить 21 000,00 грн.
07 лютого 2025 року на адресу суду від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшло заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, в якому товариство зазначило, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу, необгрунтованою, при цьому, вказує, що понесення таких витрат не підтверджено належними доказами, а тому розмір витрат підлягає зменшенню на 99%.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Черниченка Є.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», третя особа – ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в сумі 5 000,00 грн 
У задоволенні заяви в іншій частині – відмовлено. 
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що дослідивши надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, враховуючи вимоги розумності і справедливості та подання письмових заперечень представника відповідача, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених представником позивача витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та вважав належним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Черниченко Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції ухваленим при невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати додаткове рішення і ухвалити нове, яким стягнути із ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн. 
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд дійшов помилкових висновків, неналежно розглянув заяву та безпідставно зменшив витрати на правничу допомогу.
Суд першої інстанції не врахував, що затрачений адвокатом час є реальним, а витрати відповідають складності справи, виконаному адвокатом обсягу робіт, часу, витраченому на їх виконання , ціні позову та значенню справи для сторони.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 28 березня 2025 року, представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування» - Мамедова І.Р. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необгрунтованою, а додаткове рішення місцевого суду таким, що ухвалене з повним додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду від 07.02.2025 – залишити без змін.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2025 року не було вирішено питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
31 січня 2025 року представник  ОСОБА_1  – адвокат Черниченко Є.М. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.
07 лютого 2025 року представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» -Мамедова І.Р. подала до суду заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, в якому просила у випадку задоволення заяви зменшити витрати на 99%.

Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Зазначеним вимогам процесуального закону додаткове рішення суду першої інстанції відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи заявника є необгрунтованими з огляду на таке. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).
Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:
«136. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).
137. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
138. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
139. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
140. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
141. Водночас, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
142. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
143. У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
144. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
145. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».
Під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У даній справі, суд першої інстанції встановив, що при ухваленні 29.01.2025 рішення не було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки представник позивача – адвокат Черниченко Є.М. у судовому засіданні зробив заяву, що ним будуть подані докази судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Разом з заявою про ухвалення додаткового рішення стороною позивача на підтвердження судових витрат 31.01.2025 надано суду докази, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія СА №1072303, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги № 045/23-а/ц від 18.12.2023, додаткову угоду від 30.01.2025 до договору про надання правничої допомоги № 045/23-а/ц від 18.12.2023, відповідно до якої загальна вартість послуг адвоката становить 21 000 грн 00 коп., акт приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2025 до договору про надання правничої допомоги № 045/23-а/ц від 18.12.2023.
Суд першої інстанції встановив, що факт надання правничої допомоги підтверджується належними та допустимими доказами.
Відповідач скористався своїм правом на подання заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, в яких зазначив, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги – необгрунтованою.
Суд першої інстанції дослідив надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, врахувавши вимоги розумності і справедливості та подання письмових заперечень представника відповідача, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Також є вірними висновки суду першої інстанції про неспівмірність заявлених представником позивача витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував, що затрачений час адвокатом є реальним, а витрати відповідають складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, ціні позову та значенню справи для сторони, є безпідставними, оскільки проаналізувавши долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів встановила, що Додаткова угода від 30.01.2025 року має 6 розділів, зокрема: здійснення підготовчих заходів для визначення суми відшкодування, яке можна отримати ( розділ 2); підготовчі дії, спрямовані на подання заяви в суд та підготовку (розділ 3); здійснення заходів досудового врегулювання і подання позовної заяви в суд ( розділ 4) та складання і подання інших процесуальних дій ( розділ 5), на вчинення таких дій адвокатом було затрачено 6,2 год і вартість послуг становить 15 500,00 грн.
Вказані розділи мають пункти, в яких вказані дії адвоката на вчинення професійної правової допомоги, проте, вказані дії не є витратами в розумінні витрат на правничу допомогу, які були надані позивачу та підлягають вартісній оцінці, які, в подальшому, підлягають відшкодуванню.
Враховуючи вищевикладене, також заперечення сторони відповідача, колегія суддів вважає, що заявлені витрати не відповідають критерію реальності, з огляду на сумнів щодо їх дійсності та необхідності. Крім того, розмір заявлених витрат не відповідає критерію розумності, оскільки він за своєю суттю є стягненням таких витрат за послуги, які не є витратами в розумінні витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника   ОСОБА_1 - адвоката Черниченка Євгена Миколайовича - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2025  року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                    О.В. Карпенко

Судді                          О.М. Новіков
                                                                       
                                                                       Т.Л. Фетісова