КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/35868/23                                                                             Головуючий у І інстанції Юзькова О.Л.
Провадження №22-ц/824/5305/2025                                                      Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кудряшова Олександра Юрійовича на рішення Шевченківського районного  суду м. Києва  від 13 вересня  2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, 
 
УСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2023 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що нею 19 травня 2023 року придбано в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 босоніжки бренду «SHARMAN», вартість яких становила 1290 грн. 
Взуття придбано спеціально для святкування завершення навчальних курсів від компанії «Стар Лайф», однак використати їх за своїми планами позивач не змогла, кріплення босоніжок порвалось, що унеможливило подальше їх використання. 
24 травня 2023 року  ОСОБА_2 звернулась до магазину з вимогою повернути їй кошти за товар неналежної якості, однак працівники магазину відмовили у виконанні такої вимогу, посилаючись на те, що для цього відсутні підстави. 
Їй запропонували здійснити ремонт взуття, на що позивачка погодилася. В неї забрали босоніжки для проведення ремонту та повернули після 14 днів. Однак ремонт не надав належного результату, так як виявився неякісним: деталі були заклеєні і це спричиняло дискомфорт при носінні. 
В зв`язку з цим, позивачка знову звернулася до магазину з заявою про повернення коштів, однак їй було відмовлено. Вважає, що діями продавців магазину, що виразилося в негативному спілкуванні, завдало їй моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 15000 грн.
Враховуючи вищевикладене,  ОСОБА_2  просила стягнути з відповідача матеріальні витрати за придбані туфлі «SHARMAN» у розмірі 1290 грн, компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 15000 грн, а також просила покласти на відповідача понесені нею судові витрати.   
Рішенням Шевченківського районного  суду м. Києва  від 13 вересня  2024 року позов задоволено частково.   
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 1 290,00 грн. 
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000,00грн. 
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 85,92 грн. 
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави 1073,60 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Кудряшов О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи,  просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів», представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Кудряшов О.Ю. зазначає, що законодавцем передбачено право споживача вимагати розірвати договір та повернення сплаченої за товар грошової суми лише у разі виявлення істотного недоліку, який виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову, а також якщо він взагалі не може бути усунутий, або його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, або він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Таким чином, висновок суду першої інстанції викладений у оскаржуваному рішенні про те, що зламана протягом п`яти днів використання фурнітура унеможливлює використання взуття за призначенням і відповідно вказує на те, що даний товар мас істотні недоліки, що наділяє покупця правом розірвати договір та вимагати повернення коштів - є хибним, та таким, що не відповідає нормам права і судовій практиці, оскільки судом, першої інстанції не встановлювались вказані вище обставини, які могли б бути підставою для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. 
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 - адвокат Кудряшов О.Ю. звертає увагу апеляційного суду на те, що саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 придбала 19 травня 2024 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 босоніжки бренду «SHARMAN», вартість яких становила 1290 грн.
Як вбачається з фіскального чеку №3000994468 від 19 травня 2024 року та чеку терміналу «Приватбанк», даний магазин є місцем здійснення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця ОП ОСОБА_1 .
До матеріалів справи долучено копію заяви від 24 травня 2023 року, в якій ОСОБА_2 просить зробити гарантійний ремонт фурнітури взуття, копію заяви від 13 червня 2024 року, в якій вона вказує, що зроблений ремонт є неякісним та просить повернути їй кошти. 
Як встановлено судом першої інстанції, дані заяви не містять доказів їх отримання відповідачем, однак відповідач не надала заперечень щодо наявності таких звернень.
В період гарантійного терміну, а саме протягом перших п`яти днів використання взуття, зламалася декоративна застібка, що унеможливлює використання взуття за призначенням і, відповідно, вказує на те, що даний товар має істотній недолік.
Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції вихидив з того, що відповідач прийняв даний товар у позивачки для здійснення гарантійного ремонту, що фактично вказує на визнання факту невідповідності товару належній якості, тому відповідач мав би задовольнити вимогу позивачки - повернути кошти за неякісний товар, після її звернення з вимогою про повернення коштів.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до положень ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.
Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. 
Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема ч. 2 ст. 678 ЦК України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.
Відповідно до частини першої ст. 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.
Згідно ст.  678 ЦК України встановлено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.
Згідно ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Апеляційний суд також враховує, що згідно з положеннями пункту 18 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, передбачено, що на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона споживач втрачає право на гарантійне обслуговування.
Відповідно до пункту 30 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, під час приймання товару на гарантійний ремонт виконавець у присутності споживача перевіряє споживчі властивості товару, його комплектність, зовнішній вигляд, заводський номер, дату виготовлення, наявність пломб виробника або виконавця (за дорученням виробника) та гарантійних талонів і встановлює наявність заявленого недоліку. Товару надається номер, під яким він береться на гарантійний облік.
Після прийняття товару на гарантійний ремонт виконавець видає споживачеві квитанцію за формою N 7-гарант (додаток 9), в якій зазначаються усі недоліки та термін виконання ремонту (п.31 Порядку).
Після виконання робіт з гарантійного ремонту виконавець вилучає з експлуатаційного документа відривний талон на гарантійний ремонт, на зворотному боці якого вноситься запис про вид виконаної роботи (п. 37 Порядку).
Враховуючи наведені положення закону, прийняття товару на гарантійний ремонт, видача товару з гарантійного ремонту, встановлення наявності або відсутності недоліку/істотного недоліку в товарі підлягають обов`язковому документальному підтвердженню.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, у матеріалах справи відсутні документи щодо оформлення прийняття, видачі товару, проведення гарантійного ремонту, обов`язок оформленнях яких покладається на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що за змістом позовних вимог позивач заявила вимогу про повернення сплачених за товар грошових коштів, а тому умовами її задоволення та повернення сплаченої за товар грошової суми є виявлення істотного недоліку в товарі.
Згідно з п.12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік - це будь яка невідповідність товару вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до цього товару.
Згідно ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Тобто, саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, провадження № 61-30670св18; від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, провадження № 61-39639св18; від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16-ц, провадження № 61-5129св 21.
Колегія суддів вважає, що відповідач порушив право позивача на передачу йому якісної продукції та на належне обслуговування.
Позивач в свою чергу, скористався своїм правом протягом перших п`яти днів використаннязвернулась до відповідача з вимогою усунути недоліки товару.
Відповідач прийняв даний товар та здійснив його ремонт, що вказує на визнання факту дефекту босоніжок бренду «SHARMAN», вартість яких становила 1290 грн.
Відповідачем не доведено причин виникнення недоліку товару, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги про безпідставне задоволення позову. 
Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта в частині того, що судом першої інстанції не встановлювалось того, що фурнітура механічно зламана з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин, оскільки отримавши на ремонт товар (босоніжки) відповідачем був проведений ремонт, що підтверджує наявність недоліку, який унеможливлює використання даного товару.
Жодних тверджень від сторони відповідача про те, що саме позивач зламала фурнітуру босоніжок, не надходило.
Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності  обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди  підлягають:  наявність такої  шкоди,  протиправність  діяння  її  заподіювача,  наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним  діянням  заподіювача та   вини  останнього  в  її  заподіянні.  Суд,  зокрема,  повинен з`ясувати,  чим   підтверджується   факт   заподіяння   позивачеві моральних  чи  фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій  грошовій  сумі  чи  в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при  цьому  виходить,  а  також інші  обставини,  що  мають  значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено: виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 у справі №6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами  Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, який стягнутий з відповідача на користь позивача є об`єктивним та співмірним, відповідає принципу справедливості, розумності та пропорційності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його незаконність чи необґрунтованість.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кудряшова Олександра Юрійовичазалишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного  суду м. Києва від 13 вересня  2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений  03 квітня 2025  року.

Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                     Т.А. Слюсар