Справа № 145/1808/24 
Провадження № 33/801/440/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., за участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянув апеляційну скаргу адвоката Киришова О. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,
у с т а н о в и в:
Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 28 вересня 2024 року о 00:58 год по вул. Миру в с. Нове місто, він керував транспортним засобом «Spark SP200R-25B», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови. 
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Киришов О. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
суд першої інстанції безпідставно вказав на зупинку транспортного засобу через перевищення швидкості та порушення комендантської години, хоча ці факти не були належним чином зафіксовані, не було складено постанову за перевищення швидкості та проведено розгляд справи на місці події, що робить відкриття провадження незаконним і усі подальші докази — недопустимими;
у справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 дійсно керував мотоциклом, оскільки відеозапис з бодікамери не підтверджує цей факт, а фіксація особи біля транспортного засобу не доводить її керування ним, що суперечить юридичному поняттю «керування», визначеному Верховним Судом України;
суд у своєму рішенні поклався на неналежні докази, такі як акт огляду складений з порушеннями та розписку про передачу мотоцикла, яка не доводить, що ОСОБА_1 керував ним, при цьому докази не були належним чином проаналізовані, а суд просто переписав їх у постанову, не встановивши причинно-наслідкових зв`язків між діями підзахисного і правопорушенням;
суд не з`ясував усі обставини справи, не оцінив суперечливі докази, що порушує принцип справедливості, а також не врахував практику Європейського суду з прав людини, яка вимагає належної оцінки доказів і забезпечення прав людини в процесі.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Установлено, що 28 вересня 2024 року приблизно о 00:50 год по вул. Миру в с. Нове Місто, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Spark SP200R-25B», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови.
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. 
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі за змістом – Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи слідує, що відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксована відеозаписом з бодікамери № 798521 відповідно до положень статті 266 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року.
DVD диск з відеозаписом є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційним судом досліджено DVD диск з відеозаписом.
З наданого працівниками поліції відеозапису слідує, що під час спілкування працівників поліції з водієм, в останнього були виявлені типові зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що було зафіксовано на нагрудну камеру працівника поліції. 
Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, судам слід урахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису. Отже, дії працівників поліції відповідають вимогам статті 266 КУпАП.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції вірно встановив обставини вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , надав належну оцінку доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Дослідивши інші доводи сторони захисту та матеріали адміністративної справи, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Доводи апеляційної скарги про незаконну зупинку транспортного засобу у зв`язку з відсутністю постанови про адміністративне правопорушення за перевищення швидкості чи порушення комендантської години, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортний засіб у разі існування підстав вважати, що водій порушив правила дорожнього руху, або у випадках, коли уповноваженим органом державної влади прийнято рішення про обмеження чи заборону руху транспорту. У період дії правового режиму воєнного стану, згідно зі статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», обмеження руху, у тому числі встановлення комендантської години, є передбаченим заходом безпеки, який підлягає обов`язковому дотриманню. Таким чином, зупинка транспортного засобу працівником поліції з метою перевірки дотримання обмежень комендантської години є законною та обґрунтованою.
Крім того, відповідно до статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або за місцем виявлення. При цьому закон не містить вимоги про обов`язкове негайне складання постанови на місці зупинки транспортного засобу. Відсутність складання постанови або розгляду справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення не є підставою для визнання провадження незаконним і не впливає на допустимість подальших доказів у справі.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи спростовуються нормами чинного законодавства і не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Щодо заперечення факту керування транспортним засобом громадянином ОСОБА_1 слід зазначити, що наявні в матеріалах справи пояснення самого правопорушника спростовують цей довід. Зокрема, під час безпосереднього спілкування з працівниками поліції, зафіксованого на бодікамеру, на запитання: «Хто водій?», ОСОБА_1 прямо вказав на себе, не заперечував своєї причетності до керування та пояснив, що: «відвіз друга й повертався назад». Указане є формою визнання факту правопорушення, що згідно зі статтею 251 КУпАП може бути використано як належний доказ. Вказані обставини не були спростовані ані в ході розгляду справи, ані іншими доказами у матеріалах провадження. 
Щодо твердження сторони захисту про використання судом неналежних доказів, а саме акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та розписки про передачу транспортного засобу суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 252 КУпАП жоден доказ не має наперед установленої сили, а всі докази оцінюються в сукупності. Навіть за наявності процедурних недоліків акт огляду не втрачає доказової сили, якщо підтверджується іншими матеріалами справи. Зокрема, ОСОБА_1 сам визнав факт керування мотоциклом і пояснив, що «відвіз друга та повертався назад», це твердження узгоджується з розпискою про передачу мотоцикла, яка підтверджує його фактичне володіння транспортним засобом на момент події. У сукупності ці обставини підтверджують наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Інші обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду першої інстанції та не містять належних доводів, які б спростовували встановлені судом фактичні обставини справи чи його правові висновки.
Наявні в матеріалах справи докази повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією частини першої статті 130 КУпАП.
Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Киришова О. В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду С. К. Медвецький