ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 травня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/5638/24
провадження № 22-ц/4809/704/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», 
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2025 року (суддя Кнуров О.А.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс») звернулось до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором № 00-8394954 від 15 червня 2023 року у розмірі 16 605,00 грн., яка складається з 4 305,00 грн заборгованості за тілом та 12 300,00 грн заборгованості за відсотками. Також просило покласти на відповідача понесені судові витрати у справі, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову вказує, що15 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі – ТОВ «Качай Гроші») та ОСОБА_1   було укладено договір кредитної лінії № 00-83944954, на підставі якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 4 305,00 грн. Зазначає, що відповідачем порушені умови вказаного кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у загальному розмірі 16 605,00 грн, де 4 305,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12 300,00 грн - заборгованість за відсотками. На підставі договору факторингу від 18 грудня 2023 року № 1-18122023 ТОВ «Качай Гроші» відступило право вимоги за кредитним договором від 15 червня 2023 року № 00-83944954 ТОВ «ФК «Ейс».

У поданих до суду першої інстанції запереченнях проти позову  ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність доказів як передачі права вимоги від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором, так і доказів його зобов`язань перед ТОВ «Качай Гроші» за цим договором. Звертає увагу, що Національним Банком України до ТОВ «Качай Гроші» було застосовано захід впливу у вигляді анулювання ліцензії на діяльність фінансової компанії у зв`язку з невідповідністю діяльності установи вимогам законодавства, про що на офіційному сайті Нацбанку розміщено відповідну інформацію. Вважає безпідставним покладення на нього витрат позивача на правову допомогу у зв`язку з недоведеністю їх фактичного понесення. Також зауважує, що засновник та кінцевий бенефіціар ТОВ «ФК «Ейс» має зареєстрований КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права», надає послуги адвоката на стороні позивачів у цивільних справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 43-48).

Також відповідачем до суду першої інстанції подані пояснення до заперечення позовних вимог з доповненнями, у яких вказує, зокрема, на те, що якщо договір укладено в електронній формі, він повинен був бути наданий до суду на електронному носії, з електронними підписами та печатками сторін, оскільки тільки оригінал підтверджує укладення договору в письмовій формі. Вважає, що при відсутності доказів вручення відповідачу оригіналу договору, такий правочин не тягне за собою обов`язків споживача. Звертає увагу, що доказами руху коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські документи та зведені облікові документи - виписки про рух коштів, натомість, розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом. Стверджує про недоведеність факту отримання ним кредитних коштів; не надано доказів на підтвердження того, що кошти були перераховані саме на виконання кредитного договору; зарахування на рахунок відповідача грошових коштів не є доказом укладення кредитного договору. Наполягає на тому, що перерахування коштів, здійснене не безпосередньо кредитодавцем, а третьою особою, не є виконанням кредитодавцем своїх зобов`язань за договором та не породжує у нього прав кредитора. Вважає, що нараховані відсотки за користування кредитом фактично є неустойкою (пенею) та їх розмір має бути зменшено на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України у зв`язку зі збройною агресією рф та введення в Україні воєнного стану (а.с. 50-55).

Відповідно до додаткових пояснень у справі позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, зокрема, про наступне. Кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до алгоритму, який наведений за посиланням https://kachay.com.ua/yakotrymaty/ та згідно з Правилами надання грошових коштів у позику з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна і паролю до Особистого кабінету, кредитний договір між сторонами не був би укладений. Щодо переказу коштів за кредитним договором вказує, що 15 січня 2024 року ТОВ «Платежі Онлай», як посередник, перерахувало кошти ТОВ «Качай Гроші» у сумі 4100,00 грн на зазначений відповідачем рахунок, який було верифіковано первісним кредитором у спосіб, передбачений Постановою НБУ № 107 від 28 липня 2020 року «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу». Також вказує на безпідставність заперечень відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 56-60).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2025 року у  задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» відмовлено.
Вирішуючи спір у даній справі по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено прийняття ОСОБА_1 пропозиції (акцепт) ТОВ «Качай Гроші» шляхом надання відповіді на таку пропозицію у порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 
Суд вважає, що позивачем не доведено також ідентифікацію відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. При цьому, на переконання суду, надана позивачем довідка про ідентифікацію без дати та номеру, яка створена ТОВ «Качай Гроші», є лише суб`єктивним викладенням обставин події, але не є доказом такої події. За викладеного суд виснував, що позивачем не доведено укладення між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачем  кредитного договору шляхом прийняття пропозиції (акцепт) у електронній формі.
Суд констатував, що перерахування ТОВ «Качай Гроші» відповідачу грошових коштів у розмірі 4100,00 грн є доведеним. Разом з тим, на думку суду, здійснення такого платежу саме на підставі кредитного договору позивачем не доведена.
Беручи до уваги встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи,

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення ТОВ «Качай Гроші», яке підписується шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатору та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований ТОВ «Качай Гроші» в Інформаційно-телекомунікаційній системі, надісланий відповідачу у СМС-повідомленні на номер мобільного телефону, вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів, та був введений відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. 

Зауважує, що наявність у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів відповідача (РНОКПП та адреси реєстрації), його електронного підпису є вагомим доказом його участі в укладенні цього договору.

Стверджує, що позивачем надано беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Качай Гроші» та прийняв на себе відповідні зобов`язання.
Вважає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на відповідача.

Заперечення проти доводів і вимог апеляційної скарги 

У поданому до суду першої інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказує, щопозивач намагається оскаржити законне рішення суду першої інстанції, не надаючи жодних нових доказів чи правових підстав для його скасування, натомість у своїй апеляційній скарзі повторює доводи, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та визнані необґрунтованими. Зауважує, що не зобов`язаний доводити відсутність факту перерахування йому коштів за договором позики, адже саме позивач має підтвердити свої вимоги належними доказами. Звертає увагу, що позивачем не зазначено причин неподання оригіналу договору позики до суду. Вважає, що апеляційна скарга може мати на меті не захист законних прав, а маніпулювання судовим процесом для збереження незаконних практик кредитування (а.с. 174-177).
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 березня 2025 рокувідкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 07 березня 2025 рокузакінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.  

У межах встановленого судом строку відповідачкою подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає, що у задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. На переконання відповідачки, судом належним чином досліджено всі матеріали справи та вирішено спір у відповідності до закону. Наголошує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження зарахування відповідачці кредитних коштів (а.с. 155-157).

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду у період з 12 травня по 14 травня 2025 року та з 15 травня по 16 травня 2025 року суддя Письменний О.А. – член колегії з розгляду даної справи знаходився у відпустці, а у період з 14 травня по 19 травня 2025 року у відпустці перебувала головуючий суддя у даній справі Дьомич Л.М.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення, а саме – 20 травня 2025 року. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15 червня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» (Кредитодавець, товариство) та ОСОБА_1  (Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 00-8394955 (далі- Кредитний договір, а.с. 78-84),за умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, сума кредитного ліміту складає 4100,00 грн, тип кредиту – кредитна лінія.
Строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит Кредитодавцю 13 жовтня 2023 року або достроково (п. 1.3. Кредитного договору).
Відповідно до пп. 1.3.1., п. 1.4., пп. 1.4.1, 1.4.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 05 липня 2023 року протягом дії кредитної лінії. Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка становить 2,25 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати, визначеної п. 1.3.1. даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в. п. 1.3. цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в. п. 1.3. цього договору, після 20 дня користування кредитмо, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту.
У п. 1.5. Кредитного договору передбачено, що за надання кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5% від суми кредиту, що складає 205,00 грн.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату кладення договору становить 6680,56%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату кладення договору складає 16400,00 грн (п.п. 1.7., 1.8. Кредитного договору).
За умовами п. 2.2. Кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Дата надання/видачі кредиту – дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 4305,00 грн на банківський рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , яка зазначається у форматі НОМЕР_2 , емітовану банком України (п. 2.3. Кредитного договору).
Кредитний договір та додатки до нього підписані електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора «3098F».
18 грудня 2023 року між TOB «ФК «Ейс» (Фактор) та  ТОВ «Качай гроші» (Клієнт)  укладено Договір факторингу № 1-18122023, за яким в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги (а.с. 95-102).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 1-18122023 від 18 грудня 2023 року та розрахунку заборгованості, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 16605,00 грн, з яких: 4305,00 грн – залишок заборгованості по тілу кредиту, 12300,00 грн - залишок заборгованості по відсотках (а.с. 86, 103).
Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Качай гроші» підтвердило, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з яким укладено договір 00-8394954 від 15 червня 2023 року, ідентифікований товариством. Акцепт договору Позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - 3098F; час відправки ідентифікатора Позичальнику – 15.06.2023 9:30:23; номер телефону, на який було направлено ідентифікатор НОМЕР_4 (а.с. 85).

Відповідно до інформаційної довідки від 15 січня 2024 року № 92/01 Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» як технологічний оператор послуг повідомляє, що на сайті Торговця KACHAY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішні транзакції, тип транзакції – видача, зокрема, номер транзакції 38681-06618-98793; дата та час проведення транзакції 15.06.2023 09:31:02, сума транзакції 4100,00 грн, банк – емітент – OSCHAD BANK, маска картки клієнта НОМЕР_1 , код авторизації 220359 (а.с. 91-92).

Як додаток до інформаційної довідки від 15 січня 2024 року № 92/01 ТОВ «Качай Гроші» надано додаткову інформацію щодо ПІБ, РНОКПП та номера договору Позичальників, яким були перераховані кошти через платіжний сервіс «Platon», зокрема, за порядковим номером 112 значиться наступне: ІПН - НОМЕР_3 , ПІБ клієнта – ОСОБА_1 , номер Кредитного договору – 00-8394954, дата Кредитного договору – 2023-06-15, номер транзакції – 38681-89772-43083, дата та час проведення транзакції – 15062023 09:31:02, сума транзакції - 4100, Банк-емітент - OSCHAD BANK, маска картки клієнта - НОМЕР_1 , код авторизації 220359 (а.с. 93-94).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено  обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.
Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; ст. 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. 
Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за          умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, що переглядається, встановлено, що Правила надання грошових коштів у позику, втому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай Гроші» по продукту Кредитна лінія розміщені на сайті https://kachay.com.ua/, тобто перебувають у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору.
Отже, послідовність дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію.
Таким чином, виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «Качай Гроші», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Завершальним етапом укладення Кредитного договору є його підписання сторонами.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц.

У даній справі Кредитний договір підписано Позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) 3098F.
Колегією суддів враховано, що без здійснення входу на сайт ТОВ «Качай Гроші» та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає підписання електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепту), Кредитний договір між Позичальником і відповідачем не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 , від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19,  від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
З урахуванням викладеного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, Кредитний договір не був би укладений сторонами, апеляційний суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Апеляційним судом враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем не заявлялось клопотання про витребування у ТОВ «Качай Гроші» оригіналу Кредитного договору, судом першої інстанції з власної ініціативи вказаний доказ також не витребовувався.
Враховуючи, що оригінал електронного Кредитного договору у позивача відсутній, оскільки ТОВ «ФК «Ейс» не є стороною цього договору, апеляційний суд вважає безпідставними посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на ненадання позивачем оригіналу Кредитного договору. 
У контексті викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем отримання відповідачем кредитних коштів. 
Так, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року  у справі № 500/6150/14.
Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за Кредитним договором, відповідач такий договір у судовому порядку не оспорював, про його неукладеність не заявляв, а також у відповідному судовому провадженні не стверджував про відсутність зобов`язань за таким договором. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача до суду надані не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
Колегією суддів враховано, що відповідач не спростував того, що він отримав кошти за Кредитним договором, а лише послався на недоведеність таких фактів позивачем.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Колегією суддів зважено на те, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що він отримав кошти за Кредитним договором.
Відтак, суд першої інстанції встановивши факт перерахування ТОВ «Качай Гроші» відповідачу грошових коштів у розмірі 4100,00 грн, безпідставно вважав, що вказані грошові кошти були отримані не на підставі Кредитного договору. При цьому, дійшовши згаданого висновку, судом першої інстанції не було встановлено існування між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачем будь-яких інших правовідносин, окрім тих, що виникли на підставі Кредитного договору, та на підставі яких товариством могли бути перераховані відповідачу й отримані останнім кошти саме у погодженій сторонами договору сумі.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість по тілу кредиту та по процентам за користування кредитом, яка за доводами позивача, складає відповідно 4305,00 грн та 12300,00 грн.

Разом з тим, у частині вимоги про стягнення тіла кредиту колегія суддів звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі Кредитного договору отримав кредит у сумі 4100,00 грн, а дані, наведені у детальному розрахунку заборгованості (а.с. 86) свідчать, що до загальної суми заборгованості відповідача за Кредитним договором була включена сума комісії у розмірі 205,00 грн, вимога про стягнення якої позивачем не пред`являлась.

За викладеного, вимога позову про стягнення тіла кредиту підлягає частковому задоволенню у сумі 4100,00 грн.

Апеляційним судом встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом у сумі 12 300,00 грн здійснено за період з 15 червня 2023 року по 12 жовтня 2023 року відповідно до умов Кредитного договору та у межах строку кредитування. 

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач на необгрунтованість наданого позивачем розрахунку не посилався, власного контррозрахунку процентів за користування кредитом до суду не надавав.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду також заперечення відповідача щодо пред`явленої вимоги про стягнення процентів, які надавались до суду першої інстанції, оскільки така вимога ґрунтується на умовах, з якими, укладаючи Кредитний договір, погодився відповідач.

Отже, позовна вимога про стягнення процентів за користування кредитом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Апеляційним судом зважено на те, що заперечення відповідача наведених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання, зокрема, щодо мети подання позивачем апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі.

Оскільки судом першої інстанції наведеного безпідставно враховано не було, що призвело до неправильного висновку по суті спору, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.

Вирішуючи питання відшкодування витрат позивача на правову допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Апеляційним судом з`ясовано, що правнича (правова) допомога ТОВ «ФК «Ейс» (Клієнт) у даній справі у суді першої інстанції надавалась Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», створеним адвокатом Тараненком А.І. (а.с. 111), на підставі договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2024 року (далі – Договір, а.с. 105-106), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Метою представництва є захист прав та законних інтересів Клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягення найбільш сприятливого результату у справі на корсить Клієнта.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.4. Договору отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт приймання – передачі наданих послуг.

У додатку № 1 до Договору його сторонами погоджено вартість послуг, що надаються Адвокатським бюро за Договором (а.с. 106 зв. бік).

Згідно з Додатковою угодою від 16 травня 2024 року №с 1 до Договору Клієнт доручив, а Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, з боржника ОСОБА_1 (а.с. 107-109).

Підписанням 16 травня 2024 року акту прийому- передачі наданих послуг Адвокатське бюро та Клієнт підтвердили надання позивачу правової допомоги, загальна вартість якої складає 5000,00 грн (а.с. 110). 

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України).
Як визначено у ч.ч. 1 – 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На переконання суду апеляційної інстанції, склад та розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі підтверджений позивачем у встановленому процесуальним законом порядку.

При цьому, апеляційним судом зважено на те, стверджуючи про необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу позивача, відповідач заяви про зменшення таких витрат до суду не подавав.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Апеляційний суд також не погоджується з доводами відповідача, що ненадання доказів на підтвердження сплати позивачем гонорару є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу,
 Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № Також апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачами адвокату Семенову Є.О. коштів у розмірі 90000,00 грн є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу,
 Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених 910/906/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначена правова позиція є усталеною та такою, що послідовно підтримувалась судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах Верховного Суду 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18,  від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц, додатковій постанові Верховного суду від 13 березня 2024 року у cправі № 910/5724/23, додатковій постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 206/5280/21 тощо, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від неї.

За викладеного, оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу позивача, відповідачем мають бути відшкодовані понесені позивачем у суді першої інстанції витрати на правничу допомогу адвоката, однак, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, вимоги позову судом апеляційної інстанції задоволено на 99%, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у сумі 4950,00 грн (5000,00 грн х 99%= 4950,00 грн).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково. 

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення у справі.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-8394954 від 15 червня 2023 року у розмірі 1 6400,00 грн, де 4 100,00 – заборгованість по тілу кредиту та 12 300,00 грн - заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у сумі 2398,18 грн, витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у сумі 3597,26 грн, а також витрати позивача на правову допомогу у суді першої інстанції у сумі 4950,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний