ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2025 року
м. Київ 
справа № 367/2269/23
провадження № 51-2537 км 24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4                                                    
представника потерпілих                        ОСОБА_5 
засудженого                                               ОСОБА_6 
(у режимі відеоконференції)
захисника
(у режимі відеоконференції)                  ОСОБА_7 
прокурора                                                    ОСОБА_8 
розглянула касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року в кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
За вироком Ірпінського міського суду Київської області від 8 листопада 2023 року,залишеним без змін 7 лютого 2024 року Київським апеляційним судом,ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 414 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування заходу примусу з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і покладено виконання обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.
Цивільні позови потерпілих задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 у рахунок компенсації моральної шкоди на користь: ОСОБА_9 - 244 019,80  грн, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 500 000 грн кожній.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Справу було розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК.
Суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у  вироку,порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілого.
Як установив суд, 24 січня 2023 року близько 20:25 на вул. Білокурова, 5-А у м. Ірпені в автомобілі марки «SsangYong» моделі «Kyron» (д. р. н. НОМЕР_1 ) під керуванням військовослужбовця сержанта ОСОБА_12 , в. о. заступника командира батальйону капітан ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння всупереч вимогам статей 3, 27, 68 Конституції України, статей 11, 13, 16, 20-22, 105, 106 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), п. 14 розд. І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 серпня 2005 року № 359 (далі - Інструкція), тримаючи в руках  спрямований у бік водійського сидіння пістолет Стєчкіна №  НОМЕР_2 , не переконався в тому, що зброя розряджена і натиснув на спусковий гачок. Унаслідок пострілу ОСОБА_12 отримав вогнепальне поранення, від якого помер.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_5 просить скасувати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів  зводиться до того, що призначене засудженому покарання із застосуванням інституту умовного звільнення (ст. 75 КК) є невиправдано м`яким, не відповідає тяжкості вчиненого та  особі винного, котрий не працює, скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння в умовах воєнного стану, однак ці дані й необоротні наслідки -  смерть людини не отримали належної оцінки. На думку скаржника, установлені пом`якшуючі обставини не можуть слугувати для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Як вважає автор скарги,  залишаючи вирок без змін і відхиляючи аргументи потерпілої сторони, у тому числі про неправильне розв`язання позовних вимог, апеляційний суд ухвалив рішення, яке суперечить приписам ст. 370 КПК. 
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не  надходило.  
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції представник потерпілих підтримав касаційну скаргу; засуджений та захисник заперечили обґрунтованість касаційних вимог; прокурор вважав, що подану скаргу слід задовольнити, оспорювану ухвалу скасувати  і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення в  межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 2 ст. 414 КК у  касаційній скарзі не оспорюються. Тому в цій частині судове рішення не ревізується. 
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та  індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У розумінні ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого та досягнення мети заходу примусу є можливим без відбування засудженим покарання.
За положеннями статей 370, 419 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі належить зазначити мотиви й підстави, на яких подану скаргу визнано неприйнятною.
Переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_6 , апеляційний суд повною мірою не врахував окреслених законодавчих приписів. 
Як убачається з матеріалів справи, не погодившись із вироком, це рішення оскаржила, окрім прокурора, потерпіла сторона. Наводячи у поданій скарзі конкретні доводи, представник потерпілих твердив про явну несправедливість через м`якість обраного засудженому заходу примусу та неправильне вирішення цивільних позовів, просив апеляційний суд скасувати у відповідній частині оспорюваний вирок й ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання, що належить відбувати реально, а заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
За результатами апеляційного перегляду суд відмовив у задоволенні поданих скарг. Відхиляючи аргументи потерпілої сторони про несправедливість покарання й визнаючи правильним застосування ст. 75 КК, апеляційний суд послався на те, що вчинений тяжкий злочин є необережним, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується, нагороджувався державними відзнаками (Відзнака Президента України «За участь в Антитерористичній операції», медаль «За єдність України», Почесна відзнака «Оперативно-тактичне угруповання Донецьк», відзнака Донецького обласного військового комісара ІІ ступеня), у нього на утриманні двоє малолітніх дітей; він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково компенсував завдану шкоду, а таке є пом`якшуючими обставинами. З огляду на все це суд апеляційної інстанції виснував, що обраний місцевим судом захід примусу і звільнення від його відбування з випробуванням є достатнім й необхідним для виправлення засудженого, натомість доводи про неврахування наслідків кримінального правопорушення - необґрунтовані. 
Однак мотиви апеляційного суду є не переконливими, адже усупереч приписам статей 50, 65 КК не отримали належної оцінки тяжкість винного діяння та його необоротні наслідки у вигляді смерті людини, замість цього в ухвалі лише констатовано про їх урахування.
Крім того, суд апеляційної інстанції хоча і зазначив про вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння, фактично не врахував цієї обтяжуючої обставини. Посилаючись в ухвалі на позитивну службову характеристику засудженого, не зіставив її з конкретними обставинами справи, за якими в. о. заступника командира батальйону ОСОБА_6 був нетверезим, грубо порушив Статут та Інструкцію, усупереч своїм обов`язкам військовослужбовця недбало поводився з вогнепальною зброєю, яку нерозряджену скерував у бік водія автомобіля, котрий отримав вогнепальне поранення і загинув.
Таким чином, апеляційний суд не проаналізував характеру дій засудженого, не оцінив їх суспільної небезпечності, не вирішив, чи співмірні вони з призначеним із застосуванням ст. 75 КК покаранням. Водночас суд не зважив на те, що поведінка особи, яка свідомо довела себе до стану, при котрому позбавлена можливості адекватно сприймати навколишню обстановку, дотримуватися покладених на неї обов`язків й загальноприйнятих стандартів поведінки, становить підвищену небезпеку. 
Отже, не спростувавши аргументів про несправедливість обраного ОСОБА_6 заходу примусу через звільнення від його відбування, апеляційний суд необґрунтовано виснував про правильність застосування ст. 75 КК і постановив ухвалу без додержання вимог ст. 419 КПК.  
Тому оспорюване рішення підлягає скасуванню на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим питання, які стосуються цивільного позову, наразі не ревізуються. Такі доводи, подібні викладеним в апеляційній скарзі, будуть предметом перевірки в  ході нового апеляційного провадження.
Отже, подану представником потерпілих касаційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Під час нового апеляційного розгляду суду належить урахувати наведене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи в апеляційних скаргах і за наслідками постановити справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК. При цьому слід мати на увазі, що за тих самих обставин кримінального провадження та даних про особу засудженого застосування ст. 75 КК є неправильним, а захід примусу - м`яким.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 7 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_3