РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/5207/24
Провадження № 22-ц/4815/239/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Андрошулік І. А.

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Муравської Оксани Олександрівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року у складі судді Кушнір Н. В., постановлене у м. Рівне, повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2024 року, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . Свою заяву мотивував тим, що з боку ОСОБА_2 щодо нього має місце систематичне домашнє насильство, що робить неможливим спільне проживання через дії зі сторони колишньої дружини. Просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження її прав: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року вказану заяву задоволено. Видано строком на 2 місяці обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , яким: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави. Рішення суду звернуто до негайного виконання.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 – адвокат Муравська Оксана Олександрівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що рішення суду аргументоване неналежними та недопустимими доказами вчинення ОСОБА_2 будь-якого насильства по відношенню до ОСОБА_1 , судом першої інстанції не проаналізовано наявність ризиків для життя та здоров`я заявника, ступеня важкості вчиненого домашнього насильства, можливості його повторення, та можливості настання тяжких та особливо тяжких наслідків для життя та здоров`я заявника, а також не враховано позиції зацікавленої особи, неодноразового притягнення заявника за вчинення домашнього насильства. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано письмові пояснення представника ОСОБА_2 , відповідно не досліджено та не надано належної оцінки тому, що з усіх звернень ОСОБА_1 на ОСОБА_2 не по кожному факту на останню були складені протоколи, а складені – судами або не розглянуті, відповідно, рішення про встановлення вини останньої не прийнято, або закриті за відсутності складу адміністративного правопорушення тобто, заходи адміністративного стягнення не застосовувались. Зазначає, що постанова Рівненського районного суду від 07.08.2024 року у справі №570/2932/24 на даний час оскаржується в суді вищої інстанції, законної сили не набрала. Пояснює, що по факту подій 21.08.2024 року, 19.11.2024 року, Рівненським районним судом Рівненської області за результатом розгляду адміністративних матеріалів, протоколу про адміністративне правопорушення від 21.08.2024 р. серії ВАД № 156964, яким визначено, 21.08.2024 р. близько 19 год. 15 хв. ОСОБА_2 в будинку за адресою по АДРЕСА_1 , за спільним місцем проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_1 , під час словесного конфлікту із останнім вчинила шарпанину та зірвала окуляри з обличчя, чим вчинила фізичне домашнє насильство, такими діями ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП прийнято рішення - закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 284 КУпАП. Наголошує, що встановлення вини в рамках відкритих кримінальних проваджень відноситься виключно до компетенції правоохоронних органів, а доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили, особа вважається невинуватою (п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Доводить, що вказане не може вважатись належними та допустимими доказами в підтвердження факту неправомірних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , адже сам факт звернення ОСОБА_1 в правоохоронні органи з приводу дій ОСОБА_2 , які він вважає неправомірними, без складення щодо неї протоколів про адміністративні правопорушення з приводу її дій, а також покази дитини заявника не є неналежним доказом, оскільки не вказує на вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства стосовно заявника у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення будь-якого насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Законом. Вказує, що судом першої інстанції також не надано належної оцінки й тому, що наразі між колишнім подружжям ОСОБА_3 складні та напруженні відносини через процесу поділу спільного сумісного майна, зокрема будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується ОСОБА_1 , який . свідомо провокує конфлікти та сварки, шарпає ОСОБА_2 , ображає, після цього викликає поліцію та пише заяви про вчинення щодо нього домашнього насильства, приховуючи від суду факт, що щодо самого нього було складено терміновий заборонний припис серія АА №382368 від 05.08.2024 року (дата 05.08.2024 відображена у Відповіді Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області як повідомлення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 ). Вказує, що постановою Рівненського районного суду від 29.10.2024 року в справі №570/4073/24 ОСОБА_1 , (по факту подій 30.07.2024 року, відображено у відповіді РУП ГУНП в Рівненській області як повідомлення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка після перегляду Рівненським апеляційним судом залишена в силі. Переконує, що дії ОСОБА_1 є спланованими з метою отримання обмежувального припису та виселення колишньої дружини зі спільного будинку, який був придбаний під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності та в якому вона проживала зі своєю донькою на законних підставах. Вертає увагу, що 0 4 квітня 2024 року ОСОБА_1 всупереч чинному законодавству України, без відома та волі ОСОБА_2 звернувся до «Центру надання адміністративних послуг» Корнинської сільської рад, за насідками якого всупереч законодавству України ОСОБА_4 було знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .. Пояснює, що в рамках усних домовленостей сторін щодо мирного/позасудового розподілу спільного майна подружжя було досягнуто усних домовленостей щодо врегулювання спору (в подальшому викладені в мировій угоді) шляхом реалізації спільного будинку, для чого, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язувались: в ньому не проживати (з`їхати з нього), - привести будинок в належний стан для продажу, подати оголошення про продаж будинку. ОСОБА_2 свої зобов`язання виконала в повному обсязі, натомість, ОСОБА_1 , зловживаючи своїми правами, нехтуючи домовленості, проживаючи в спільному будинку (з якого зобов`язувався виїхати) ще й звертаючись з даною заявою до суду, чинить перешкоди задля мирного врегулювання спору. Сторони домовились на розподіл майна в частках: 40% від вартості реалізованого будинку – ОСОБА_1 , 60% від вартості реалізованого будинку та автомобіль – ОСОБА_2 , однак в подальшому ОСОБА_1 , аргументуючи неправомірною поведінкою ОСОБА_2 щодо нього, змінив свої вимоги і на даний час вимагає 50% від вартості реалізованого будинку, побутової техніки, меблів та автомобіля. Вважає, що застосування обмежувального припису є неефективним та непропорційним засобом для вирішення конфліктів між заявником та заінтересованою особою, оскільки з наведеного вбачається, що ініціатором конфліктів у колишньому подружжі ОСОБА_3 є й сам заявник, який провокує колишню дружину на конфлікт і сам вчиняє щодо неї домашнє насильство. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Щербяк Юлія Василівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судом встановлено: заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 08 грудня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають.

За позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 рішенням Рівненського районного суду від 11 липня 2024 року шлюб розірвано.
Протягом проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спочатку жили у квартирі АДРЕСА_2 , а в подальшому – в будинку АДРЕСА_1 , який вони придбали під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 02.10.2023.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 стверджує, що з її боку має місце систематичне домашнє насильство стосовно нього, що унеможливлює спільне проживання.

Ухвалюючи рішення про видачу заборонного припису, суд першої інстанції послався на докази, надані заявником, дослідження яких підвердило доводи про наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наслідком якого було неодноразові звернення ОСОБА_1 до органів поліції про вчинення щодо нього домашнього насильства.

Мотивуючи висновки, місцевий суд послався на наступні документи, що містяться в матеріалах справи.

Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 31 липня 2024 року.

Акт обстеження умов проживання від 31 липня 2024 року у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідь Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, з якої вбачається, що згідно бази даних інформаційно-комунікаційної системи «інформаційний портал національної поліції України» по спецлінії «102» неодноразово надходили звернення від ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_2 , зокрема: 07.05.2024, 19.06.2024, 11.07.2024, 28.07.2024, двічі 30.07.2024, тричі 05.08.2024, 19.08.2024, чотири звернення 26.08.2024, 27.08.2024, 01.09.2024.

30 липня 2024 року відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП про вчинення домашнього насильства, зокрема про те, що по АДРЕСА_1 остання ображала нецензурною лайкою ОСОБА_1 .05 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП про вчинення домашнього насильства, зокрема про те, що по АДРЕСА_1 вона під час словесної перепалки з чоловіком ОСОБА_1 вдарила останнього ногою в область паху.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та звільнена від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Зі змісту постанови вбачається, що 07 травня 2024 року близько 09 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинила словесний конфлікт стосовно свого чоловіка, під час якого словесно ображала останнього, чим вчинила психологічне домашнє насильство стосовно свого чоловіка ОСОБА_1 .

21 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП про вчинення домашнього насильства, зокрема по АДРЕСА_1 пошкодила замок гаражних воріт, що призвело до заблокування автомобіля ОСОБА_1 .

За фактом пошкодження вікна та дверей ОСОБА_1 з 22 серпня 2024 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України.

За фактом вчинення крадіжки гаманця ОСОБА_1  з 22 серпня 2024 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

25 серпня 2024 року винесено терміновий заборонний припис серії АА №382367 стосовно кривдника ОСОБА_2 та застосовано заходи, зокрема, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Заперечуючи щодо вчинення насильства відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказувала що дії її колишнього чоловіка є спланованими з метою отримання обмежувального припису та недопущення її до проживання у будинку, який спільно придбаний під час шлюбу і в якому вона зі своєю донькою на законних підставах проживала до розірвання шлюбу. Вона змушена проживати у найманій квартирі, хоча у будинку буд. АДРЕСА_1 залишились всі її речі. ОСОБА_1 , проживаючи в спільному будинку, не допускає її навіть до особистих речей, чинить перешкоди задля мирного врегулювання спору про поділ майна, провокує конфлікти, як тільки вона приближається до будинку постійно викликає поліцію та звинувачує її у домашньому насильстві, якого вона не вчиняла.

На такі пояснення ОСОБА_2 суд першої інстанції уваги не звернув, не дав їм належної оцінки, хоча вони підтверджуються належними доказами, що є у справі.

В Акті проведення оцінки рівня безпеки дитини від 31 липня 2024 року зазначено, що на момент відвідування ознак небезпеки для сина заявника - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.

Згідно Акту обстеження умов проживання від 31 липня 2024 року у будинку АДРЕСА_1 встановлено, що умови проживання хороші, базові потреби дитини батьком забезпечуються. Проте наявні конфліктні стосунки між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , свідком яких є неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Суд у своєму рішенні вказав, що 21 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП про вчинення домашнього насильства, зокрема по АДРЕСА_1 пошкодила замок гаражних воріт, що призвело до заблокування автомобіля ОСОБА_1 . Однак, судом не враховано, що за вказаном фактом постановою Рівненського районного суду від 19.11.2024 року провадження у справі закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд не надав оцінки тому, що стосовно ОСОБА_1 було складено терміновий заборонний припис серія АА № 382368 від 05.08.2024 по факту неправомірних дій відносно ОСОБА_2 . 

Постановою Рівненського районного суду від 29.10.2024 у справі № 570/4073/24 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за застосування домашнього насильства до ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 

Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.    

Особа, яка постраждала від домашнього насильства – особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. 

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. 

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. 

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  наявний триваючий конфлікт, який є наслідком того, що після розлучення ОСОБА_1  не допускає  ОСОБА_2   до проживання у будинкупо АДРЕСА_1 , який вони придбали під час шлюбу, і вона змушена винаймати з дочкою житло, хоча її особисті речі залишились у будинку. 

ОСОБА_1 звертався із заявами до поліції про вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень його бувшою дружиною, зокрема: 07.05.2024, 19.06.2024, 11.07.2024, 28.07.2024, двічі 30.07.2024, тричі 05.08.2024, 19.08.2024, чотири звернення 26.08.2024, 27.08.2024, 01.09.2024.

Апеляційний суд звертає увагу на наявні у матеріалах справи документи, якими підтверджено, що за результатами перевірок численних заяв ОСОБА_1 . ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП тільки за події 07.05.2024. Постановою Рівненського районного суду від 07.08.2024 встановлено, що ОСОБА_6 07.05.2024 словесно ображала ОСОБА_1 , чим вчинила відносно нього домашнє психологічне насильство. 

Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 31 липня 2024 року та Актом обстеження умов проживання від 31 липня 2024 року встановлено, що для сина заявника - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не існує жодної небезпеки від ОСОБА_2 .

На думку апеляційного суду, факту систематичного вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї щодо ОСОБА_1  не доведено, її дії направлені на відвідування житлового будинку, який є її частковою власністю, вони не мають ознак психологічного та фізичного домашнього насильства, не порушують психологічну та фізичну недоторканість потерпілого, не порушують права його та його сина на життя в безпечному середовищі, а численні звернення ОСОБА_1 до поліції не можуть підтверджувати того, що він є жертвою домашнього насильства, та потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Враховуючи усі надані апелянтом докази, які спростовують встановлені судом обставини вчинення домашнього насильства, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих ризиків продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника ОСОБА_1 , а тому рішення суду першої інстанції про необхідність видачі обмежувального припису відносно неї із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є незаконним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки аргументи апеляційної скарги є обґрунтованими,тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у видачі обмежувального припису.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Муравської Оксани Олександрівни задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 травня 2025 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.

Шимків С. С.