04.04.25
22-ц/812/395/25
Провадження № 22-ц/812/395/25 Суддя першої інстанції Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 квітня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/150/17
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Травкіній В.Р.,
за участі представника представника відповідачки – Зотікова С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2024 року, повне судове рішення складено 27 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Черенкової Н.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК»,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом, вимоги якого зменшило в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» (далі – ТОВ «Телец-ВАК»). 
Ухвалою Центрального районного суду від 10 серпня 2020 року замінено позивача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило свою назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк», Банк).
Вимоги позову мотивувало тим, що 23 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 640/489-К489.
Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачці кредит в сумі 115 377,00 дол. США, з порядком повернення кредиту, передбаченим підпунктом 1.1.1 статті 1 Договору кредиту зі сплатою 13,5 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 травня 2023 року. 
Свої зобов`язання, визначені пунктом 3.1.1. статті 3 Договору кредиту. позивач виконав належним чином в повному обсязі, відповідачка свої зобов`язання за договором кредиту не виконала належним чином.
Неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Договором кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489 призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25 серпня 2016 року, згідно з розрахунком заборгованості, складає 276 971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25 серпня 2016 року становить 7 008 901,86 грн.
Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Договором кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489 в сумі 276 971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25 серпня 2016 року становить 7 008 901.86 грн. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 640/489-К489 у розмірі 223 563,80 дол. США, що еквівалентно 5 657 400.43 грн по курсу НБУ станом на 24 серпня 2016 року (25,305530 за 1 долар США), з яких: сума заборгованості за кредитом – 112 072,92 дол. США, що еквівалентно 2 836 064.64 грн, сума заборгованості за відсотками – 111 490,88 дол. США, що 2 821 335.79 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати на судовий збір у сумі 86 612.26 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не пропущений строк на звернення до суду, який передбачений статтею 257 ЦК України.
Відповідачкою порушені умови договору щодо повернення основної суми кредиту, а тому вимогу в частині стягнення з останньої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 112 072,92 дол. США, що в еквіваленті становить 2 836 064,64 грн, слід задовольнити.
Платіж, який сплачений відповідачкою 15 січня 2014 року правомірно був спрямований Банком на погашення відсотків, а отже даним платежем було перервано строк перебігу позовної давності.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Отже, виходячи з вищевказаного, вимога позивача про стягнення з відповідачки суми заборгованості за відсотками у розмірі 111 490,88 дол. США, в еквіваленті 2 821 335,79 грн, підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог в повному обсязі.
Помилковий висновок суду, що строк повернення кредиту не був змінений на 09 лютого 2009 року призвів до помилкового стягнення судом процентів по 24 серпня 2016 року тоді як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось після спливу строку кредитування, зміненого на підставі пункту 4.5. Договору кредиту.
Таким чином, проценти за ставкою 13,5 % річних з 10 лютого 2009 року були нараховані незаконно.
Суд першої інстанції вважав, що давність за вимогою про повернення суми кредиту не спливла, оскільки відповідачем 04 квітня 2011 року, 06 березня 2012 року, 10 квітня 2012 року, 14 травня 2012 року і 15 січня 2014 року «вносилися платежі по кредиту, які йшли на погашення відсотків». Однак суд не врахував, що повернення кредиту і сплата процентів за користування кредитом –це різні зобов`язання, кожне з яких має свій зміст, розмір і строк виконання, а отже і свою давність.
З наданих банком виписок за рахунками, на яких обліковується заборгованість, вбачається, що платежі від 04 квітня 2011 року в сумі 50 дол. США, від 06 березня 2012 року на суму 93,48 дол. США, від 10 квітня 2012 року на суму 93,48 дол. США і від 14 травня 2012 року на 93,48 дол. США мають призначення: «погашення нарахованих процентів по кредитам згідно Договору № 640/489-К489 від 23 травня 2008». У розрахунку вимог банку зазначено, що це оплата процентів, а не кредиту. Тобто, по-перше, нарахування процентів було правомірним тільки до 09 лютого 2009 року; по-друге, давність щодо цих процентів хоча і переривалась зазначеними платежами згідно частини 1 статті 264 ЦК України, проте все одно спливла на день подання позову, оскільки останній платіж на погашення процентів був сплачений 14 травня 2012 року, а позов був поданий 30 грудня 2016 року. 
Призначення платежу від 15 січня 2024 року на суму 100 дол. США згідно квитанції від 15 січня 2014 року № FJB1401564000101 є «погашення кредиту», а не процентів. Тобто даний платіж не перервав давність як за вимогами щодо сплати процентів, так і щодо погашення кредиту, оскільки позовна давність за цими вимогами спливла 09 лютого 2012 року, а переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
Втім, банк відніс частину платежу від 15 січня 2014 року в сумі 1,34 дол. США на погашення відсотків, що вбачається із розрахунку вимог банку і банківської виписки від 15 січня 2014 року. Суд вважав, що банк правомірно відніс 1,34 дол. США з платежу від 15 січня 2014 року на погашення процентів, так як пунктом 2.6. Договору, статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення боргу: спочатку погашаються проценти, а потім основна заборгованість за кредитом.
Втім, суд першої інстанції не врахував, що зарахування 1,34 дол. США на погашення процентів є дією банку, а не відповідачки, а за висновком Верховного Суду України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 401/6656/12, провадження № 6-2891цс16: «не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення».
Таким чином, суд мав би відмовити в задоволенні вимог банку повністю, в тому числі щодо стягнення основного боргу за кредитом і процентів, нарахованих на 09 лютого 2009 року за спливом позовної давності, а щодо інших процентів, нарахованих з 10 лютого 2009 року по 24 серпня 2016 року – за безпідставністю їх нарахування.
Крім того, суд помилково визначив розмір судового збору у сумі 86 612,26 грн без урахування зменшених позовних вимог банку. 
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 640/489-К489, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 115 377,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 22 травня 2023 року.
Згідно пункту 1.2. Договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва відповідно до Договорів «Про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 травня 2008 року № 36-05/08, що укладені між Позичальником та ТОВ «Телец-Капітал».
Підпунктом 3.3.7. Договору визначений обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 1.1., 2.4., 2.10. цього договору.
Підпунктом 3.3.8. Договору встановлений обов`язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1., 2.4 Договору.
Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору у разі прострочення позичальником термінів сплати процентів за користування кредитом, передбачених пунктами 2.4, 2.10, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1., 3.2.3, 3.3.14 Договору кредиту, відповідач сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується меморіальним валютним ордером від 23 травня 2008 року № 45, з якого вбачається, що АКБ СР «Укрсоцбанк» перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 115 377,00 дол. США, що в еквіваленті становили 559 578,45 грн.
28 листопада 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489, яким сторони погодили наступне:
«1. Всі терміни в даному Договорі про внесення змін використовуються в значенні, наведеному в Договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього).
2. Станом на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість за Договором кредиту складає:
2.1. заборгованість по сплаті за Кредитом в сумі 112 171,60 дол. США:
2.2. заборгованість по сплаті за процентами за користування Кредитом в сумі 77 201,27 дол. США.
3. Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладені в Договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього):
3.1. Погашення суми заборгованості за Кредитом вказаної у пункті 2.1. цього Договору про внесення змін, здійснюється відповідно до нового графіку погашення Кредиту, що передбачений Додатком № 1 до цього Договору про внесення змін, починаючи з «28» листопада 2013 року, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 22 травня 2023 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень цього Договору про внесення змін.
3.2. Погашення суми заборгованості за процентами за користування Кредитом вказаної в пункті 2.2. цього Договору про внесення змін, здійснюється відповідно до графіку платежів відстрочених до сплати процентів, що передбачений Додатком № 1 до цього Договору про внесення змін, починаючи з «28» березня 2014 року, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами за Кредитом до 10 березня 2015 року (включно).
3.3. Встановити процентну ставку за користування Кредитом в розмірі 0,01% (нуль цілих одна сота) процентів річних з дати підписання цього Договору про внесення змін по «27» березня 2014 року.»
Крім того пунктом 3.6. вищевказаного Договору про внесення змін погоджено, що сторони домовились до дати початку погашення заборгованості за Кредитом зазначеної у пункті 3.1. цього Договору про внесенні змін, встановити наступну черговість погашення заборгованості Позичальника за Договором кредиту:
- строкова заборгованість за процентами;
- строкова заборгованість за Кредитом;
- заборгованість за відстроченими до сплати процентами та комісіями.
- пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів;
- інші штрафні санкції.
Разом з Договором про внесення змін до Договору кредиту від 23 травня 2008 року №640/489-К489 сторонами погоджено графік погашення кредиту, що є Додатком №1 до Договору.
Висновком судового експерта Миколаївського НДЕКЦ від 25 серпня 2021 року № СЕ-19/115-21/7280-ПЧ встановлено, що підписи в графах «Позичальник» на 1-й та 2-й сторінках Договору від 28 листопада 2013 року про внесення змін № до Договору кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489, підпис в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» в графі « ОСОБА_1 » на 2-й сторінці Договору від 28 листопада 2013 року про внесення змін № до Договору кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489 - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис в графі «Позичальник» та підпис в розділі «Сторона 2 ОСОБА_1 » у Додатку №1 до Договору від 28 листопада 2013 року про внесення змін № до Договору кредиту від 23 травня 2008 року №640/489-К489 - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , наданого ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 25 серпня 2016 року, сума заборгованості, складає 282 686,92 дол. США, що за офіційним курсом гривні до дол. США, встановленим Національним банком України станом на 25 серпня 2016 року (1 дол. США = 25,305530 гривень) в гривневому еквіваленті дорівнює 7 153 542,37 грн.
В подальшому АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» заявлено про зменшення позовних вимог, згідно яких заборгованість за Договором кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489-К489. становить 276 971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25 серпня 2016 року становить 7 008 901.86 грн, а також судовий збір 107 303.14 грн, на підтвердження чого надано розрахунок.
10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
01 грудня 2022 року АТ «Альфа Банк» відбулась зміна найменування позивача з Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Отже, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, процентами та пенею.
Оскільки рішення суду оскаржується тільки в частині задоволених вимог щодо стягнення тіла кредиту та процентів, апеляційний суд не переглядає оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні пені. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6, 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Остання зобов`язалася за договором повертати кредит та процентами впродовж до 22 травня 2023 року включно.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Сторона повинна дотримуватись умов договору за будь-яких обставин.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 2 та 4 статті 267 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачкою, остання порушила умови кредитного договору щодо повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними грошима.
У такому випадку сторони у договорі передбачили наслідки таких порушень, а саме, у пункті 4.5. Договору визначили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту і штрафні санкції (штраф, пеню). 
З огляду на зазначені умови Договору колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до зазначеного пункту Договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за його користування був змінений кредитором на 09 лютого 2009 року.
Отже, на думку апеляційного суду, саме на цю дату мала бути нарахована заборгованість за процентами, тобто за фактичний час користування кредитом до 09 лютого 2009 року, що складає 5 552.52 дол США. З огляду на надані розрахунки Банку ця сума процентів на час звернення позивача до суд була сплачена. 
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та помилково стягнув з позичальниці проценти за користування кредитом, що нараховувалися кредитором після 09 лютого 2009 року.
За такого доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами скаржниці, що позивач звернувся з вказаним позовом до суду після спливу загальної позовної давності з огляду на таке. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).
Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України у справі, що переглядається, загальна позовна давність розпочала перебіг з 10 лютого 2009 року та тривала б до 10 лютого 2012 року, банк звернувся до суду з даним позовом 30 грудня 2016 року.
Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції відповідачкою на погашення заборгованості сплачувались відповідні платежі на погашення кредитних зобов`язань, а саме, 04 квітня 2011 року, 06 березня, 10 квітня та 14 травня 2012 року, а також 15 травня 2014 року, вчинення таких дій відповідачкою свідчить про визнання нею обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитом та існування боргу, а отже строк початку перебігу позовної давності відповідно до статті 264 ЦК України з кожним платежем змінювався. За такого враховуючи дату останнього платежу 15 травня 2014 року, загальна позовна давність на час звернення кредитора до суду не сплинула.
Оскільки за умовами кредитного договору сторони обумовили повернення кредитних коштів у валюті кредиту, тобто у доларах США, стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума боргу саме у цій іноземній валюті. 
Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачкою договору, беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків щодо повернення кредиту, то з позичальниці підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 112 072.92 доларів США.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо задоволених позовних вимог підлягає зміні.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком судового збору за подання позовної заяви, викладеним в апеляційній скарзі. 
За такого, враховуючи що в результаті перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення позов АТ «Сенс Банк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, з врахуванням пропорційності задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» необхідно стягнути 67 430. 50 грн судового збору. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2024 року змінити.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 112 072.92 доларів США в рахунок заборгованості за договором кредиту від 23 травня 2008 року № 640/489- К489 та 67 430 гривень 50 копійок судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року.