П О С Т А Н О В А
       І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
  19 березня 2025 року                                                                                         місто Київ 
                                                                                       справа № 372/3676/24
                                                                                   провадження № 22-ц/824/1990/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,  за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гордою Валерієм Владиславовичем,
на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 3 липня 2024 року, постановлену у складі судді Тиханського О.Б.,
у справі за  заявою ОСОБА_2 , поданою ОСОБА_3 , про забезпечення позову до його подання,-
 
                                                           В С Т А Н О В И В:
 
Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив забезпечити майбутній позов, з яким він має намір звернутися до суду з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 4473949 грн., шляхом накладення арешту на єдине майно відповідача, яким він володіє в Україні.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 3 липня 2024 року задоволено заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подання. 
Накладено арешт та заборонено відчуження на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 626260332231 та земельну ділянку за кадастровим номером 3223186800:04:004:0021.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Горда В.В. подав апеляційну скаргу, в який просив  скасувати ухвалу, якою накладено арешт на майно та заборонено його відчуження. В апеляційній скарзі посилається на те, що  відповідач не отримував заяву про забезпечення позову, тому  позбавлений був можливості подати свої аргументи щодо обґрунтованості заяви. Відповідач стверджує, що він не має наміру продавати майно. Відповідач ніяких доручень заявнику  на укладання договору підряду не давав. На думку відповідача це його батько замовляв ці роботи і меблі для свого будинку, а тепер намагається відшкодувати свої витрати  з відповідача. Між ними відсутній будь-який спір.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Веретільник О.С. просить  відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - адвокат Горда В.В.  доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив  ухвалу суду першої інстанції скасувати.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Веретільник О.С.  заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість  постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник заявника ОСОБА_2 -  адвокат Веретільник О.С.  обґрунтовувала вимоги тим, що  ОСОБА_2 має намір звернутись до суду з позовом  про відшкодування витрат, пов`язаних з  виконанням доручення ОСОБА_1 .
            Зазначала, що ОСОБА_4 - син ОСОБА_5 . В 2008 році ОСОБА_6 та колишня дружина (ОСОБА_10) виїхали  у Федеративну Республіку Німеччина у зв`язку з навчанням сина. Після закінчення навчання ОСОБА_4 , вони в Україну не повернулись. Приблизно з 2014 року вони не проживают однією сім`єю.
ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну прізвища від 12 червня 2013 року при народженні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером 3223186800:04:004:0021, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
ОСОБА_8 надав ОСОБА_2 довіреність від 12 червня 2020 року на представництво своїх інтересів з усіх без винятку питань, які стосуватимуться нагляду та утримання в належному стані, а також передачі в оренду належного довірителю майна, у терміни, на умовах та за ціною, які представник вважатиме прийнятними або доцільними за умови, що його дії відповідатимуть вимогам законодавства. Довіреність діє до 12 червня 2025 року. 
ОСОБА_2 на підставі цієї довіреності уклав договір підряду № 75 від 5 серпня 2020 року з ТОВ "КП-Антаріс". На підставі цього договору виконано комплекс робіт за адресою АДРЕСА_1 на загальну суму 4 827 360,81 грн.. Також на підставі довіреності укладено договір на виготовлення меблів № 1/07-2020 від 3 липня 2020 року на загальну суму 157 700 дол. США. Відповідно до Договору № 1/07-2020 меблі виготовлені, доставлені в будинок та здійснено монтаж, а ним здійснена повна оплата у розмірі меблів для будинку на загальну суму 1 577 00 доларів США. 
Витрати на утримання будинку, який належить ОСОБА_1 , понесені заявником ОСОБА_2   у 2020-2024 роках,  останній  сприймав як поворотні, оскільки уже не міг утримувати дорослого сина, та дружину, з якими давно не живе. Витрати ОСОБА_2 за погодженням з ОСОБА_4 мали б бути відшкодовані за рахунок  орендної плати. Та ж орендна плата мала б стати джерелом постійного доходу ОСОБА_4 . Проте як виявилось, потреби сина та колишньої дружини значно перевищували дохід. ОСОБА_2 24 квітня 2024 року  на відомий номер телефону та поштовим зв`язком (отримано адресатом поштою 28 травня 2024 року) звернувся до ОСОБА_9   про повернення витрачених коштів в розмірі  2343 192,59 грн. та 229 900 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу. Заявник ні відповіді на претензію, ні  відшкодування не отримав. В подальшому дізнався, що ОСОБА_6 найближчим часом має намір продати будинок, за рахунок  якого заявник може задовольнити свої вимоги у разі ухвалення рішення, на  його користь.    
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи заявника про можливість утруднення та неможливості виконання можливого рішення суду, є обґрунтованими, оскільки не вжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити та/або унеможливити виконання можливого рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав  або інтересів позивача. Крім того, суд вважав, що вказані заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, є співмірними з позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Встановивши, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір, за вирішенням якого ОСОБА_2   має намір звернутися до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Отже, оскільки  предметом майбутнього позову є   стягнення грошових коштів,  колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту та заборони відчуження на  будинок та земельну ділянку,  є співмірним з майбутніми позовними вимогами ОСОБА_2 , необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин заяви,   які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд дійшов правильного висновку про  обґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову до його подання.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам,  з огляду на що  висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає  вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1   ніяких доручень заявнику на укладання договору підряду з ТОВ "КП-Антаріс" на виконання  столярних робіт та договору на виготовлення меблів не  давав і про існування цих договорів не знав, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гордою Валерієм Владиславовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 3 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом  тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна  

Судді:                                                                                   Л.Д.Поливач

                                                                                             А.М.Стрижеус