УХВАЛА
10 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 344/10498/16-ц
провадження № 61-3699ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика Івана Івановича від 15 січня 2024 року у ВП № НОМЕР_1, про зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди з державного виконавця,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову заступника начальника Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Кузика І. І. від 15 січня 2024 року у ВП № НОМЕР_1, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди з державного виконавця.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника відділу Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Кузика І. І. від 15 січня 2024 року у ВП № НОМЕР_1, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди з державного виконавця з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2024 року повернуто заявниці.
Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року задоволено. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року скасовано. Справу № 344/10498/16-ц направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2024 року залишено без змін. 
19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції позбавлено скаржницю права на одержання інформації щодо справи та не повідомлено про дату проведення судового засідання. Вважає, що арешт банківських рахунків є неправомірною дією виконавця Кузика І. І. Дії виконавця Кузика І. І. порушили її право на вільне володіння та користування приватною власністю. Зазначає, що суд першої інстанції повинен був надіслати справу за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду на підставі статей 31, 32 Цивільного процесуального кодексу України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.
Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Такий правовий висновок сформувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 127/9870/16-ц та № 921/16/14?г/15, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17?ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 344/21436/18, від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц.
Водночас, частиною першою статті 447 ЦПК України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Встановивши, щопостанова про арешт коштів боржника від 15 січня 2024 року винесена заступником начальника відділу Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Кузиком І. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з виконання: постанови від 10 серпня 2020 року № 56510328, винесеної Івано-Франківським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення штрафу; постанови від 03 грудня 2020 року № 56510328, винесеної Івано-Франківським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору; постанови від 21 липня 2020 року, № 56510328, винесеної Івано-Франківським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення штрафу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що предметом оскарження у цій справі є рішення державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання постанов органу ДВС, а також похідні від оскарження рішення вимоги про зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди, а отже відсутні підстави для розгляду її в порядку цивільного судочинства, оскільки процесуальним законодавством судовий контроль за рішенням державного виконавця віднесено до юрисдикції відповідного окружного адміністративного суду.
Також судом апеляційної інстанції враховано, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 300/1552/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця від 15 січня 2024 року ВП № НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії, тобто позов ОСОБА_1 розглянуто по суті в порядку адміністративного судочинства.
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення. Правильність застосування апеляційним судом вказаних вище норм не викликає розумних сумнівів. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, що підтверджено, зокрема, висновками Верховного Суду у постановах від 03 червня 2021 року в справі № 2?1210/11, від 08 червня 2021 року в справі № 2-1207/2011.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, якою залишено без змін ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року, що не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи, є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України. 
Подібні висновки викладені у ухвалах Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 295/1917/23 (провадження № 61-6479ск23), від 15 вересня 2023 року у справі № 295/7762/23 (провадження № 61-12976ск23).
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика І. І. від 15 січня 2024 року у ВП № НОМЕР_1, зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди з державного виконавця - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                   О. М. Осіян
                                                                                                   В. В. Шипович