У х в а л а
11 квітня 2025 року
м. Київ
Справа № 638/18275/15-ц
Провадження № 61-2679ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця) 
на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», що діє від свого імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «ГРОТ» (далі - позивач), до скаржниці про звернення стягнення на предмет іпотеки та
за зустрічним позовом скаржниці до позивача за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів споживчого кредиту й іпотеки та
в с т а н о в и в:
1.           У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяв про зміну та збільшення позовних вимог просив стягнути зі скаржниці 311 267,00 грн заборгованості, «зазначити у рішенні про нарахування процентів та встановленого індексу інфляції від суми стягнення, яка буде встановлена рішенням суду, до моменту виконання рішення відповідно до вимог статті 625 ЦК України із розрахунку 39 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 68 715,00 грн та індексу інфляції на всю суму, що підлягає стягненню за рішенням суду».
2.           У квітні 2016 року скаржниця звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір від 26 квітня 2013 року № 85 про надання споживчого кредиту (далі - договір споживчого кредиту) та визнати нікчемним іпотечний договір № 13-067 (далі - договір іпотеки), який вона уклала з Приватним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота».
3.           10 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив первісний позов, стягнувши зі скаржниці 311 266,57 грн боргу, відмовив у задоволенні зустрічного позову; стягнув зі скаржниці на користь позивача 5 618,37 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4.           28 січня 2025 року Харківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні зустрічної вимоги про визнання договору іпотеки № 13-067 недійсним і задовольнив зустрічний позов у частині цієї вимоги; залишив рішення суду першої інстанції без змін в іншій частині; стягнув з позивача в дохід держави 1 218,00 грн судового збору.
5.           3 березня 2025 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 6636/0/220-25 від 3 березня 2025 року), у якій просила: (1) скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, стягнення зі скаржниці сплаченого позивачем судового збору та витрат на професійну правничу допомогу; (2) скасувати постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову, стягнення зі скаржниці сплаченого позивачем судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, а також відмови у задоволенні зустрічної вимоги про визнання недійсним договору споживчого кредиту; (3) спрямувати справу в означеній частині до суду першої інстанції. Мотивувала скаргу так:
-                   у випадку вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц і від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц);
-                   апеляційний суд, приймаючи оскаржену постанову, частково задовольнив апеляційну скаргу скаржниці, однак відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України не перерахував судові витрати позивача, зокрема заявлені 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Частково задовольняючи апеляційну скаргу, суд мав перерахувати такі витрати. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилися доводи скаржниці щодо завищеного розміру цих витрат;
-                   суд першої інстанції порушив порядок прийняття судом заяви про зміну позовних вимог за первісним позовом, наслідком чого стало безпідставне задоволення вимог позивача у розмірі, визначеному в оскарженому рішенні;
-                   суди першої й апеляційної інстанцій не з`ясували справжню вартість іпотечного майна та помилково віднесли справу до таких, які можна розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, бо як на момент відкриття провадження у справі, так і на момент прийняття її до розгляду новим складом суду ціна позову була більшою, ніж 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вартість частки майна скаржниці, яка була предметом іпотеки, становить 595 479,27 грн.
6.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
7.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк (повний текст оскарженої постанови апеляційний суд склав 4 лютого 2025 року) із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», яке діє від свого імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «ГРОТ», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотекита за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», яке діє від свого імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «ГРОТ», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів споживчого кредиту й іпотеки.
2. Витребувати з Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу № 638/18275/15-ц.
3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко