14.05.25
22-ц/812/811/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Миколаїв

справа №490/11574/24
провадження №22-ц/812/811/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лопіної О. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс» або Товариство) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
30 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №295520306 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого останньому надано кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 18 500 грн. 
На підставі вказаної домовленості ОСОБА_1 30 серпня 2021 року отримав на банківську картку № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 18 500 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на день подання позовної заяви утворилася загальна заборгованість у сумі 46 500,80 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8844,35 грн та заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 37 656,45 грн.
Позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 31 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 30 серпня 2021 року у сумі 33 469,80 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №167 від 04 січня 2022 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 46 500,80 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року.
07 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та                                           ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №0711/24/Е, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 46 500,80 грн, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу та актом прийому-передачі реєстру боржників від 07 листопада 2024 року.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 46 500,80 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження зарахування суми кредиту на картковий рахунок боржника. 
Також ОСОБА_1 вказував, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не підтвердила належними доказами набуття права вимоги за кредитним договором, оскільки договір факторингу, на який посилається позивач, укладено у 2018 році, в той час як кредитний договір, про який йде мова у позові, укладено у 2021 році, що свідчить про неможливість передачі права вимоги первісним кредитором.
Відповідач вказував на безпідставне нарахування відсотків за кредитним договором після спливу тридцятиденного строку, на який було укладено договір. 
Крім того, відповідач просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів їх оплати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволено.
З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 46 500,80 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8844,35 грн та заборгованості за відсотками у сумі 37 656,45 грн.
Також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК « Ейс» стягнуто судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та наявність заборгованості за ним.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані позивачем докази. 

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи

30 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір кредитної лінії №295520306, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 18 500 грн зі сплатою процентів за користування коштами.
За умовами п. 1.3, 1.7 та 1.8 договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Кредит має бути повернуто до 03 грудня 2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Встановлений у п. 1.7 договору строк дисконтного періоду, та, відповідно строк кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних у цьому пункті не обмежена. 
У пункті 1.9 сторони передбачили, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються у наступному порядку: виключно на період строку визначеного у п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним (п.1.9.1).
За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 362 проценти річних, що становить 0,99 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п.1.9.2).
Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальними процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Також, посилаючись на положення ст. 212 ЦК України сторони договору домовилися, що відкладальною обставиною за цим договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Пунктом 1.11 договору передбачено, що основна сума кредиту має бути повернута не пізніше останнього дня дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернута не пізніше дати визначеної за правилами п. 1.12.1 договору, але у будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти у будь-який час.
Пункт 1.12 договору визначає, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
1.12.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2 договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (пункт 1.13 договору).
Зміст договору свідчить, що сторонами було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Вказаний договір був підписаний електронними підписами сторін, зокрема, ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV6XJ94.
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 18 500 грн підтверджується платіжним дорученням від 30 серпня 2021 року та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів на банківську картку.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» строком на один рік договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» (надалі – Фактор) права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним Додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.
Додатковими угодами строк дії цього договору було продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №167 від 04 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 33 469,80 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого закінчується 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних  реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 46 500,80 грн.
07 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №0711/24/Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язалася відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною договору.
Також умовами зазначеного договору сторони передбачили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників від 07.11.2024 до договору факторингу №0711/24/Е та акта прийому-передачі реєстру боржників від цієї ж дати до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 46 500,80 грн.
Згідно з випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , наданої позивачем, станом на 11 листопада 2024 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 46 500,80 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8844,35 грн та заборгованості за відсотками у сумі 37 656,45 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Ейс» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 30 серпня 2021 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості в розмірі 46 500,80 грн. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
З досліджених доказів вбачається, що 30 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії №295520306, який був вчинений в електронній формі. Відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором. У цей же день ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 18 500 грн кредитних коштів.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого додатковими угодами було продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3. договору право вимоги означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме – реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1.встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору.
Згідно із підпунктом 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №167 від 04 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 33 469,80 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого додатковими угодами було продовжено до 30 грудня 2024 року. 
Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 
Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору (п.4.1).
Відповідно до підпункту 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 46 500,80 грн.
07 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №0711/24/Е, за яким останній отримав право вимоги до відповідача.
Відповідно до реєстру боржників від 07 листопада 2024 року до договору факторингу №0711/24/Е та акту прийому-передачі реєстру боржників від цієї ж дати до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 46 500,80 грн.
Враховуючи наведені положення законодавства та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів прав вимоги, реєстру боржників, акту прийому-передачі реєстру боржників, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №295520306 від 30 серпня 2021 року.
При цьому посилання відповідача на недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.
ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 з моменту підписання відповідного реєстру боржників від 07 листопада 2024 року до договору факторингу №0711/24/Е та акту прийому-передачі реєстру боржників.
За такого, позивач як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 . 
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 2.2.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту та нараховані проценти у строки, передбачені договором. 
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно з долученою позивачем випискою з особового рахунку позичальника та розрахунками заборгованості загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 46 500,80 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8844,35 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 37 656,45 грн.
Розмір заборгованості розрахований відповідно до умов кредитного договору. Відповідач його не спростував.
Апеляційний суд вважає, що оскільки належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору на суму 18 500 грн у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім у повній мірі зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ФК «Ейс», то у суду першої інстанції були наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі, яка була визначена судом першої інстанції.
Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування суми кредиту на картковий рахунок відповідача, спростовується платіжним дорученням та довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів на платіжну карту. Доказів відсутності у відповідача банківського рахунку у цьому банку та платіжної картки ОСОБА_1 не надано. 
Твердження відповідача про те, що йому не було відомо про заміну кредитора не позбавляє його обов`язку сплатити кредит, про що свідчать вимоги ст.516, 1082 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О. В. Локтіонова

 Судді         Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повна постанова складена 14 травня 2025 року.