ПОСТАНОВА                              
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                        
                                                                                                                
21 травня 2025 року                                             
м. Київ
 
справа № 755/6076/24
провадження № 61-4002св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник -ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерська Анастасія Михайлівна,
заінтересована особа(боржник) -Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Гончарук Михайло Петрович, на постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Музичко С. Г., Голуб С. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог скарги
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Єзерської А. М., у якій просила: 
- витребувати у Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м.Києва;
- визнати незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А. М. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м.Києва;
- скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А. М. про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі                                  № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва; 
- зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва;
- зобов`язати керівника (начальника) Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомити суд і скаржника про виконання даної ухвали суду не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання;
- вирішити питання про розподіл судових витрат.
Скарга мотивована тим, що судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 стягнуто з боржника Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року до 31 березня 2018 року в розмірі 27 943, 76 грн.
На підставі вищезазначеного судового рішення 17 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 
Стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
28 квітня 2021 року постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єзерською А. М. закрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва № 755/8644/18 у зв`язку із смертю стягувача. 
Єдиним спадкоємцем стягувача ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , що, зокрема, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 15 вересня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
Таким чином, ОСОБА_1 в установленому законом порядку набула статусу правонаступника та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків стягувача ОСОБА_2 .
Судовий наказ від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва залишається не виконаним, боржник не погашає заборгованість та ухиляється від добровільного виконання даного судового рішення. 
ОСОБА_1 вважає постанову державного виконавця, якою було закінчено виконавче провадження, незаконною та такою, що порушує її права та свободи. 
Зазначає, що на момент подання цієї скарги вона не має статусу саме сторони виконавчого провадження, а відтак закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує її права як правонаступника стягувача на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. 
Вважає, що державний виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, мав вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони на її спадкоємців та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.
Просила скаргу задовольнити.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_1, що виключає можливість останньої оскаржувати дії та рішення органу примусового виконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у порядку, визначеному Розділом VI ЦПК України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат               Гончарук М. П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу адвоката Гончарука М. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А. М. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадження № НОМЕР_1 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.
Скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А. М. про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за судовим наказом від 08 червня 2018 року по справі                                № 755/8644/18 Дніпровського районного суду м. Києва.
У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки не врахував ті обставини, що державний виконавець не пересвідчився, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, не вжив усіх дій для встановлення кола спадкоємців після смерті стягувача ОСОБА_2 та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Що стосується заявлених вимог щодо зобов`язання виконавця відновити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 08 червня 2018 року по справі № 755/8644/18 Дніпровського суду м. Києва, а також щодо зобов`язання керівника (начальника) Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомити суд і скаржника про виконання даної ухвали суду не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що зазначені вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
При цьому, зважаючи що заявлені  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послугами та часом, витраченим на надання таких послуг, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги заявника про стягнення з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, визначивши їх у розмірі 3 000,00 грн.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
27 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гончарук М. П., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині, якою їй було відмовлено в стягненні судових витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, у розмірі 23 000,00 грн, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відшкодувати вказані витрати у повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції за власною ініціативою, без наявності заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу іншої сторони зменшив їх розмір, що, на думку заявника, є порушенням норм цивільного процесуального права.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від 15 квітня 2025 року Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
16 квітня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Постанова Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року оскаржена в касаційному порядку лише в частині розподілу судових витрат, а тому, в силу положень статті 400 ЦПК України, в іншій частині вказане судове рішення не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року в оскаржуваній частині не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги особи на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). 
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
 
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон                 № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
 
Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону                             № 5076-VI).
 
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
 
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
 
При цьому слід ураховувати, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
 
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
 
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
 
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
 
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі                № 755/9215/15-ц.
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 , крім іншого, просила суд стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на її користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в сумі 12 000,00 грн.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу  ОСОБА_1 надала суду договір № 01.04/24 від 02 квітня 2024 року, укладений між нею та адвокатом Гончарук М. П.; звіт від 04 квітня 2024 року про виконання договору про надання правничої допомоги № 01.04/24 від 02 квітня 2024 року на суму 12 000,00 грн, засвідчений підписами сторін, згідно якого на виконання умов договору з метою захисту прав клієнта у справі № 755/6076/24 адвокатом в межах представництва та захисту інтересів клієнта в суді першої інстанції надавалася така професійна правнича допомога: консультація клієнта щодо захисту його прав та інтересів в суді, укладення договору про надання правничої допомоги № 01.04/24 від 02 квітня 2024 року - 1 година; вивчення та аналіз документів клієнта щодо захисту його прав та інтересів в суді, аналіз судової практики, в тому числі Верховного Суду - 8 годин; консультування клієнта щодо правових підстав оскарження до суду постанови головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні №  НОМЕР_1 - 1 година; підготовка скарги клієнта щодо оскарження до суду постанови головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадженні №  НОМЕР_1 - 7 годин; підготовка та подача скарги до суду через Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЕСІТС - 1 година.
Також встановлено, що в апеляційній скарзі на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року  ОСОБА_1 , крім іншого, просила суд стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 000,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - витрати, понесені при розгляді скарги в суді першої інстанції; 14 000,00 грн - витрати, понесені при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1 надала звіт від 29 липня 2024 року про виконання договору про надання правничої допомоги № 01.04/24 від 02 квітня 2024 року на суму 14 000,00 грн, засвідчений підписами сторін, згідно якого на виконання умов договору з метою захисту прав клієнта у справі № 755/6076/24 адвокатом в межах представництва та захисту інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції надавалася така професійна правнича допомога: вивчення та аналіз ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у справі № 755/6076/24, вивчення судової практики, в тому числі Верховного Суду - 4 години; консультування клієнта щодо правових підстав оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у справі № 755/6076/24 - 1 година; підготовка апеляційної скарги на ухвалу ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у справі № 755/6076/24 - 6 годин; підготовка та подача скарги до суду апеляційної інстанції через Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЕСІТС - 1 година.
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надходило.
Тобто зацікавлена сторона не реалізувала своє право на відповідні заперечення проти вимог  ОСОБА_1 щодо відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, що виключає ініціативу суду з приводу вирішення питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Разом із тим, встановлено, що при зверненні до суду з вищевказаною скаргою  ОСОБА_1 заявила чотири вимоги, із яких апеляційним судом задоволено дві вимоги (50%).
Оскільки скарга була задоволена частково, з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн  пропорційно розміру задоволених вимог скарги (50% від 26 000,00).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, збільшивши розмір стягнутих постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь                  ОСОБА_1 судових витратна професійну правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанції, з 3 000,00 грн до 13 000,00 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Гончарук Михайло Петрович, задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року змінити в частині розподілу судових витрат, збільшивши розмір стягнутих з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судових витратна професійну правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанції, з 3 000,00 грн до 13 000,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов