ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/26484/24                                      Головуючий у 1 інстанції - Марич Є.В.
                                                                                   Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2025 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                          В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування позивачу до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби позивача в податковій міліції з 01.07.2002 до 26.12.2012;
- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу служби (роботи) позивача в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додатково оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 01.07.2002 до 26.12.2012.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Державне бюро розслідувань звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.2002 до 26.12.2012 позивач працював в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації на посадах начальницького складу:
01.07.2002 - 01.10.2002 - оперуповноважений оперативного відділу головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва;
01.10.2002 - 01.06.2003 - оперуповноважений відділу по оперативному супроводженню збиткових підприємств Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва;
01.06.2003 - 19.06.2004 - оперуповноважений відділення по організації викриття злочинів в базових галузях економіки оперативного відділу Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва;

19.06.2004 - 07.02.2005 - старший оперуповноважений відділення по організації викриття злочинів в базових галузях економіки оперативного відділу Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва;
07.02.2005 - 16.05.2005 - старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділення боротьби з фіктивними суб`єктами підприємницької діяльності відділу по боротьбі з податковими правопорушеннями в сфері зовнішньоекономічної діяльності оперативного управління Управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
16.05.2005 - 27.09.2005 - слідчий слідчого відділення податкової міліції Державної податкової міліції у Голосіївському районі м. Києва;
27.09.2005 - 22.02.2006 - слідчий відділення по розслідуванню кримінальних справ у Голосіївському районі слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
22.02.2006 - 09.02.2007 - слідчий Відділення з розслідування кримінальних справ у Печерському районі слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
09.02.2007 - 02.08.2007 - старший слідчий відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
02.08.2007 - 23.05.2008 - слідчий з особливо важливих справ відділення розслідування кримінальних  справ слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
23.05.2008 - 22.10.2009 - заступник начальника відділення розслідування кримінальних справ слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
22.10.2009 - 27.01.2012 - заступник начальника слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві;
27.01.2012 - 26.12.2012 - заступник начальника відділу розслідування кримінальних справ слідчого управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві.
Позивач звільнений 26.12.2012 з податкової міліції в запас за пп. «з» п. 64 (перехід у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації)) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 № 114.
Вислуга років на день звільнення з податкової міліції складає 16 років 01 місяць 01 день.
З 29.01.2021 та станом на момент звернення до суду із даним позовом позивач проходить службу (роботу) в ДБР на посадах начальницького складу.
18.01.2024 позивач звернувся до відповідача щодо зарахування стажу служби в податковій міліції з 01.07.2002 до 26.12.2012 до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на доплату за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки працівникам ДБР.
Зазначене звернення пов`язане з тим, що згідно із наказом ДБР від 28.01.2021 №35-ос/дск, позивача з 29.01.2021 призначено на посаду рядового та начальницького складу в Державне бюро розслідувань.
Під час прийняття на службу в ДБР Комісією з обчислення стажу служби (роботи), який дає право особі рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки (далі - Комісія) встановлено, що станом на 29.01.2021 стаж служби для виплати доплати за вислугу років складав 10 років 01 місяць 06 днів.
При цьому, Комісія зарахувала до стажу для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки такі підтверджені відповідними наказами строки служби позивача: з 14.03.1997 - 20.04.2000 (військова служба в Управлінні державної охорони України), з 27.12.2012 - 24.12.2019 (робота в органах прокуратури на посадах заступника начальника відділу, начальника відділу, заступника начальника Головного управління, заступника начальника Департаменту, заступника начальника управління, заступника начальника Департаменту Генеральної прокуратури України).
За результатом розгляду рапорту позивача від 18.01.2024 Державним бюро розслідувань відмовлено позивачу у задоволенні його вимог (відповідь від 12.02.2024 № 1/10-10-01/77), посилаючись на те, що частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік періодів служби, які зараховуються до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, до яких служба в податковій міліції не входить.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування позивачу до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби позивача в податковій міліції з 01.07.2002 до 26.12.2012, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкова міліція і відповідні підрозділи міліції здійснювали оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції, а тому служба позивача в органах податкової міліції є тотожною правовому статусу служби в органах внутрішніх справ, а тому відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) зараховується до стажу служби в ДБР. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що частина 2 статті 78 Закону України «Про національну поліцію» містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції, у вказаному переліку відсутня служба в органах податкової міліції. На переконання апелянта, служба в податковій міліції може зараховуватися до стажу служби для призначення пенсії при звільненні, водночас, зарахування стажу роботи в податковій міліції до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки (а не призначення пенсії), статті 78 Закону України "Про національну поліцію" не передбачено.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Згідно зі статтями 1-2 вказаного Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 78 Закону №580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною 2 статті 78 Закону передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05 липня 2012 року № 5083-VI, який набрав чинності з 12 серпня 2012 року, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).
Так, пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
У відповідності до пункту 348.2 статті 348 ПК України, завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків .
Згідно з пунктом 353.1 статті 353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
За приписами пункту 356.1 статті 356 ПК України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-XII (далі - Закон №509-XII, який був чинний у період служби позивача у податковій міліції), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.
У статті 21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.
Частина перша статті 24 Закону №509-XII передбачала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Згідно статті 26 Закону №509-XII, держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію".
Як вбачається з матеріалів справи, листом від 12.02.2024 № 1/10-10-01/77 відповідач відмовив позивачу в зарахуванні служби в органах податкової міліції у період з 01.07.2002 до 26.12.2012 до загального стажу роботи в Державному бюро розслідувань для виплати відсоткової надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки.
Так, апелянт вказує, що частина 2 статті 78 Закону України «Про національну поліцію» містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в Державному бюро розслідувань, та у вказаному переліку відсутня служба в органах податкової міліції.
При цьому, апелянт стверджує, що служба в податковій міліції може зараховуватися до стажу служби для призначення пенсії при звільненні, водночас, зарахування стажу роботи в податковій міліції до стажу служби в Державному бюро розслідувань, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки (а не призначення пенсії), статті 78 Закону України "Про національну поліцію" не передбачено.
Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки, служба в органах податкової міліції осіб начальницького і рядового складу здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, й повинна зараховуватись до стажу служби в Державному бюро розслідувань на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 508-VIII.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним судом, зокрема в постановах від 02 червня 2022 року у справі № 280/8419/20, від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 07 жовтня 2020 року в справі № 826/16143/18.
Водночас, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №520/2067/19 є необґрунтованим, оскільки предметом спору у цій справі є врахування до стажу служби в поліції часу навчання особи у вищому навчальному закладі.
Таким чином, правовідносини у даній справі та у справі № 520/2067/19 не є подібними.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування позивачу стажу служби у податковій міліції до стажу служби (роботи) в ДБР та необхідність зобов`язати відповідача зарахувати позивачу стаж служби у податковій міліції з 01.07.2002 до 26.12.2012 (10 років 05 місяців 26 днів) до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних та наявність правових підстав для їх задоволення.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Кузьменко В.В.