Справа № 127/14271/24
Провадження № 22-ц/801/829/2025
Категорія: 31
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 року	Справа № 127/14271/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Сопруна В.В., Матківської М. В., 
з участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А. І., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Медяної Ю. В. в залі суду в м. Вінниця, дата складення повного тексту рішення 31.01.2025,
в цивільній справі № 127/14271/24 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко Олена Василівна, державний реєстратор виконавчого комітету Вінницької міської ради Негай Тетяна Володимирівна, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович, про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації та припинення права власності, 
встановив:
Короткий зміст вимог 
В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – державного реєстратора Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко Олени Василівни, державного реєстратора Виконавчого комітету Вінницької міської ради Негай Тетяни Володимирівни, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимира Борисовича, про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації та припинення права власності.
Позовна заява обґрунтована тим, що  ОСОБА_2 є співвласником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровим №0510100000:02:007:0054, №0510100000:02:007:0055.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2023 у справі №127/25126/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_3 належні їй на праві власності частки вказаного будинковолодіння та земельних ділянок. На підставі зазначеної ухвали право власності на вказане майно було зареєстроване за ОСОБА_3 .
Позивач, як співвласник вказаного майна, не погоджуючись з ухвалою суду від 02.10.2023, у зв`язку з порушенням його прав подав апеляційну скаргу.
ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відчужив вказані вище частки будинковолодіння та земельних ділянок ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 13.03.2024, відповідно до яких право власності на вказане майно було зареєстроване за останньою.
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28.03.2024 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2023 у справі №127/25126/23 було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Позивач вказує, що у нього відсутня можливість скасувати державну реєстрацію речового права шляхом самостійного звернення до реєстратора, а також відсутня можливість поновлювати свої права шляхом звернення з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння.
ОСОБА_2 вважає. що укладені договори дарування від 13.03.2024 фіктивними і просить визнати їх недійсними та скасувати державну реєстрацію.
За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року позов задоволено.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , проведену державним реєстратором Кириченко Оленою Василівною 13.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71201907 від 19.01.2024).
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , проведену державним реєстратором Кириченко Оленою Василівною 13.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71201911 від 19.01.2024).
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки , проведену державним реєстратором Негай ТетянОЮ Володимирівною 12.01.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №71137314 від 16.01.2024).
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0055 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2089.
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0054 в розмірі частки, посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2088. 
Визнано недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 13.03.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2087.
Скасовано державну реєстрацію та припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048307 від 13.03.2024).
Скасовано державну реєстрацію ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048026 від 13.03.2024).
Скасовано державну реєстрацію ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки , проведену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. 13.03.2024 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72015026 від 13.03.2024).
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що так як суд апеляційної інстанції скасував ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, на підставі якої ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно, відтак позовна вимога про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровим та на домоволодіння у розмірі частки підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції керуючись тим, що за змістом статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Суд першої інстанції встановив, що відповідач відчужив майно після звернення ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу, на підставі якої ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно; майно відчужене на підставі безвідплатного договору та майно відчужене на користь близького родича, а також фактична передача відчужуваного майна за договором не відбулася, при цьому ОСОБА_3 не має у власності іншого нерухомого майна.
Суд також вказав, що позовна вимога про скасування державної реєстрації та припинення права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки та домоволодіння є похідною від задоволеної вимоги про визнання договорів дарування недійсними, а отже, також підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У лютому 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.
04 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
17 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду на 08 квітня 2025 року о 11:20 год. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як позивач посилається на фіктивність договорів з метою переоформлення прав, які фактично є договорами купівлі-продажу, тому ефективний спосіб захисту буде переведення прав та обов`язків на себе. При цьому позивач в позові вказав, що було порушено його право на першочергове придбання частки будинку, однак відповідних позовних вимог щодо переведення на нього прав та обов`язків покупця не заявляв.
Вказує, що визнання недійсним правочину та скасування реєстраційних дій не відновить переважне права позивача на придбання частки.
Зазначає, що в справі відсутні підстави для задоволення вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора, оскільки рішення суду про переведення прав та обов`язків покупця за фіктивним договором вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації та реєстрації права власності за особою на кого переведено права та обов`язки покупця.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Позивач на адресу суду направив відзив, в якому заперечив аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, вказавши, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Представник Виконавчого комітету Вінницької міської ради на адресу суду направив пояснення, в яких зазначено, що державні реєстратори виконавчого комітету діяли в межах і спосіб визначений діючим законодавством. 
Інші учасники справи не скористалася своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
Відповідач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Путілін Є. В. апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Кобзіна А. С. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Представник ВК Вінницької міської радив поясненнях на апеляційну скаргу просив розглянути справу без участі представника та вказав, що при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, причини їх неявки до суду невідомі. Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/5126/23 затверджено мирову угоду, укладену 02.10.2023 року між сторонами у цивільній справі № 127/25126/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, на таких умовах:
1.Відповідач визнає весь розмірі позовних вимог перед Позивачем у розмірі, заявленому у позовній заяві.
2.Відповідач гарантує, що заборгованість буде погашена перед Позивачем у повному обсязі протягом 2 (двох) місяців, починаючи із дня затвердження мирової угоди судом.
3. Погашення заборгованості буде відбуватися шляхом передачі у власність Позивачу майна, власником якого є Відповідач, а саме: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:02:007:0055, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:02:007:0054, за адресою: АДРЕСА_1 .
4.Факт передачі зазначеного вище майна має бути підтверджено нотаріально.
5.Позивач та відповідач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.
6.Сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій.
7.Сторони даної мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї Мирової угоди.
Провадження у справі № 127/25126/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу  закрито. (т.1 а.с.7, повний текст ухвали міститься на а.с.69-70 справи №127/25126/23)
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, №366029799 від 15.02.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:007:0055, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності: ОСОБА_3 – частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В.; ОСОБА_5 – частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2878 від 15.09.2023; ОСОБА_6 – 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2456 від 18.12.2019; ОСОБА_2 – 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №1-1295 від 03.06.2016; ОСОБА_7 – 0 частки, дата припинення права власності – 13.01.2024. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:007:0054, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності: ОСОБА_3 – частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Кириченко О.В.; ОСОБА_5 – частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2875 від 15.09.2023; ОСОБА_6 – 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2453 від 18.12.2019; ОСОБА_2 – 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №1-1290 від 03.06.2016; ОСОБА_7 – 0 частки, дата припинення права власності – 13.01.2024. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру, домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності: ОСОБА_3 – частки, на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, реєстрацію права власності здійснив державний реєстратор Виконавчого комітету Вінницької міської ради Негай Т.В.; ОСОБА_5 – частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2334 від 14.08.2023; ОСОБА_6 – 1/8 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-144 від 27.01.2016; ОСОБА_2 – 1/8 частки на підставі свідоцтва про право власності на спадщину №1-595 від 10.04.2015; ОСОБА_7 – 0 частки, дата припинення права власності – 12.01.2024. (т.1 а.с.14-18)
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 07.08.2012, батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . (т.1 а.с.149)
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.06.2001, батьками ОСОБА_3 є: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . (т.1 а.с.148).
13.03.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частини будинку, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2087, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дарунок частину домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.3 договору зазначено, що дарувальник свідчить, що на момент нотаріального посвідчення цього договору немає судового спору щодо частини будинку, яка відчужується, а також прав у третіх осіб як в межах так і за межами України. (т.1 а.с.136)
13.03.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2088, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дарунок частину земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0054, загальною площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.7 договору зазначено, що дарувальник стверджує, що частина земельної ділянки, яка відчужується, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які в момент нотаріального посвідчення цього договору дарувальник чи обдаровувана не могли знати. (т.1 а.с.151)
13.03.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2089, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дарунок частину земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:007:0055, загальною площею 0,0461 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд. В п.7 договору зазначено, що дарувальник стверджує, що частина земельної ділянки, яка відчужується, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, про які в момент нотаріального посвідчення цього договору дарувальник чи обдаровувана не могли знати. (т.1 а.с.173)
На підставі вказаних договорів дарування приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. проведено державну реєстрацію права власності на майно: на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048307 від 13.03.2024); на земельну ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72048026 від 13.03.2024); на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки , (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №72015026 від 13.03.2024), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №375800473 від 24.04.2024. (т.1 а.с.19-24)
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.03.2024 у справі №127/25126/23 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т.1 а.с.8-13)
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності, окрім спірного майна, належить: земельна ділянка з кадастровим номером 0520280800:04:011:0031, дата реєстрації права власності – 11.03.2024, та житловий будинок з належнимим будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дата реєстрації права власності – 22.09.2023. (т.2 а.с.4-7)
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2024 вбачається, що у ОСОБА_3 відсутнє належне йому на праві власності нерухоме майно. (т.2 а.с.8-10).

Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 15, частини першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що під час апеляційного провадження до винесення Вінницьким апеляційним судом постанови у справі №127/25126/23 про скасування ухвали, якою затверджено мирову угоду про фактично передачу ОСОБА_3  в рахунок боргу нерухомого майна, новий власник  ОСОБА_3  уклав фіктивні договори дарування нерухомості на користь ОСОБА_1 . Відтак, оспорювані договори дарування є фіктивними, оскільки сторони його уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися.
Предметом оспорюваних договорів та державної реєстрації права власності на майно є: земельна ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0055 у розмірі частки , земельна ділянку з кадастровим №0510100000:02:007:0054 у розмірі частки та на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки .
ОСОБА_2  є співвласником вказаного майна, якому належать по 1/8 частики вказаних земельних ділянок та домоволодіння.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19) зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
Також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) про те, що: позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6ст.3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбаченаст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбаченаст.228 ЦК України.
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).
Так, під час розгляду справи встановлено, що реєстрація права власності на спірне майно за ОСОБА_3 здійснювалася на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23, яка 28.03.2024 апеляційним судом скасована, тому підлягає відновленню становище, яке існувало до реєстрації права власності на нерухоме майно.
Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Дії ОСОБА_3 направленні на недопущення повернення спірного майна попередньому власнику, у разі скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2023 у справі №127/25126/23. 
Враховуючи вищевикладене, оспорювані правочини - договори дарування не були спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, адже встановлені судом обставини свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомого майна з власності відповідача ОСОБА_3 без отримання оплати за це майно, при цьому матеріали справи не містять доказів, що сторони договору вчинили будь-які дії на виконання зазначеного правочину - доказів прийняття та користування подарованим майном ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що така поведінка ОСОБА_3 є недобросовісною та свідчить про зловживання правом укладаючи зі своєю сестрою ОСОБА_1 оспорювані договори дарування, що в свою чергу шкодить інтересам ОСОБА_2 , як співвласника, та на підставі чого місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними.
Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пункті 97 постанови від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в цьому випадку, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації.
Враховуючи, що позовна вимога про визнання недійсними договорів дарування підлягають задоволенню, то вимога позивача про скасування державної реєстрації та припинення права власності на земельні ділянки та домоволодіння є похідною, а отже, також підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в справі відсутні підстави для задоволення вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора, оскільки рішення суду про переведення прав та обов`язків покупця за фіктивним договором вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації та реєстрації права власності за особою на кого переведено права та обов`язки покупця, апеляційним судом не приймаються до уваги.
Проте такі доводи не спростовують вірні висновки суду першої інстанції, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 18 лютого 2024 року у справі № 369/3427/19 вказано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.
Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду не заслуговують на увагу, враховуючи, що постанови Верховного Суду, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до зазначених правовідносин у зв`язку з тим, що вони стосуються інших обставин справи і не є релевантними щодо даних правовідносин.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що суд не дав оцінки доказам, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції надана правильна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

 Суддя-доповідач                                                         Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                          В. В. Сопрун
                                                                               
М. В. Матківська