ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/11266/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Тулянцева І.В.) в адміністративній справі №160/11266/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1   про відшкодування шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:
30 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості завданої державі шкоди у розмірі 391286,29грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 82 від 20.03.2023 сержанта ОСОБА_1 призначено командиром бойової машини-командир 2-го штурмового відділення 2-го штурмового взводу 1-ї штурмової роти, 1-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2023 № 115, відповідача було направлено до лікувального закладу з 22.04.2023. У зв`язку із його неповерненням із лікувального закладу до підрозділу військової частини НОМЕР_1 та відсутності на військовій службі, було проведене службове розслідування, в ході якого встановлено, що сержант ОСОБА_1 10.05.2023 не повернувся із лікування до військової частини НОМЕР_1 , та по теперішній час його місце знаходження не відоме, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 № 1051.  Також, службовим розслідуванням було встановлено факт переплати сержанту ОСОБА_1 неправомірної виплати грошового забезпечення у розмірі 391 286  грн. 29 коп., згідно довідки-розрахунку переплати грошового забезпечення та  премії. Позивач вважає, що вказані кошти отримані ОСОБА_1 незаконно, а тому підлягають стягненню  за завдану шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга  в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи внаслідок залишення без уваги доводів, викладених у позовній заяві. Так вказує, що з моменту самовільного залишення відповідачем військової частини втрачається право на отримання грошового забезпечення, а звільнення або переведення військового не звільняє його від відповідальності щодо відшкодування шкоди.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2023 року №82 молодшого сержанта ОСОБА_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 березня 2023 року №67-РС, призначено на посаду  командира бойової машини-командира 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти, НОМЕР_2 штурмового батальйону, з 20.03.2023 року.
Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2023 року №115 сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти, НОМЕР_2 штурмового батальйону, вважати таким, що вибув до лікувального закладу у передову хірургічну групу м.Дружківка, з 22.04.2023 року, у зв`язку з пораненням.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2023 року №124 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти, 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з 01.05.2023 року у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.
Відповідно до рапорту начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2023 року, призначено проведення службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку із неповерненням після лікування до розташування підрозділу та відсутністю на військовій службі.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2023 року №4566 “Про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 у зв`язку із неповерненням після лікування останнім до розташування підрозділу та відсутністю на військовій службі”, призначено службове розслідування щодо неправомірності дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення та встановлення ступеню вини військовослужбовця.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.09.2023 року №4846 “Про продовження строку проведення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2023 року №4566”, строк продовжено до 30.09.2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.10.2023 року №5232 “Про перепризначення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.09.2023 року №4566”, перепризначено службове розслідування відносно   ОСОБА_1 .
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2023 року №5764 “Про продовження строку проведення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.10.2023 року №5232”, строк продовжено до 14.11.2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2023 року №5235, винесеного за результатами службового розслідування відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 року №3856 “Про призначення службового розслідування у зв`язку із необхідністю встановлення місця знаходження військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 ”, було встановлено що сержант ОСОБА_1 не виходить на зв`язок та не надав копії відповідних медичних документів, які підтверджують його перебування у лікувальному закладі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 року №4566, яке ще не завершене.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.11.2023 року №6649 “Про перепризначення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.10.2023 року №5232, перепризначено службове розслідування відносно   ОСОБА_1 .
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.02.2024 року №1428 “Про перепризначення службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.11.2023 року №6649, перепризначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до акту службового розслідування від 16.02.2024 року №1051,  встановлено, що  сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , не повернувся після лікування з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_1 та відсутній на військовій службі з 10 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року, своїми діями отримав неправомірну виплату грошового забезпечення та премії у розмірі 391     286  грн. 29 коп.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.02.2024 року №1051 “Про результати проведеного службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 у зв`язку із неповерненням з лікувального закладу останнім до розташування підрозділу та відсутністю на військовій службі”, вирішено службове розслідування вважати завершеним. 
За порушення вимог статей  17, 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України “Про оборону України”, статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, статей 11, 16, 37, 49, 127-128  Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 4, 6, Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, притягнути сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , після повернення до розташування військової частини НОМЕР_1 , до дисциплінарної відповідальності. Надіслати матеріали службового розслідування до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил й територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Краматорськ у порядку ст. 214 КПК України, з метою прийняття рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно довідки-розрахунку переплати грошового забезпечення та премії від 01.02.2024 року №3300, сержанту ОСОБА_1 за період з 10.05.2023 року по 31.12.2023 року встановлено суму переплати грошового забезпечення та премії у розмірі 391     286 (триста дев`яносто одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 29 коп.
Позивач вважає, що вказані кошти отримані ОСОБА_1 незаконно, а тому підлягають стягненню як завдана шкода державі в особі Військової частини НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виснував про відсутність правових підстав для стягнення заявлених сум, оскільки доказів прийняття наказу  про звільнення та притягнення відповідача до матеріальної відповідальності відсутні.
Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоду завданої державі в особі Військової частини НОМЕР_1 у вигляді переплати грошового забезпечення та премії у розмірі 391286,29грн за період неповернення на службу ОСОБА_1 після лікування.
Відповідно до п.4 ст.1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною 2 статті 3 Закону №160-ІХ визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Види матеріальної відповідальності розмежовані законодавцем на обмежену матеріальну відповідальність (ст.5 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ), повну матеріальну відповідальність (ч.1 ст.6 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ), підвищену матеріальну відповідальність (ч.3 ст.6 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ).
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.5 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України від 03.10.2019 року №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст. 11 Закону №160-IX, регламентовано відшкодування шкоди в разі перебування особи в розпорядженні відповідного командира (начальника). Так відповідно до приписів зазначеної статті, у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону (ч. 3 ст.11 Закону № 160-IX).
Вказане кореспондується з обов`язком командира (начальника) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видати наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням сум, що підлягають стягненню, у разі доведеності вини. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч. 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ).
Частиною першою статті 10 Закону № 160-IX регламентовано, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Крім того, законом визначено випадки відшкодування матеріальної шкоди у судовому порядку, зокрема статтею 12 Закону № 160-IX регламентовано відшкодування шкоди в разі звільнення особи зі служби, а саме передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Отже, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов:
1) в разі звільнення особи притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування;
2) якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування;
3) шкода завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів;
4) притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди;
5) завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону ( шкода завдана посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку).
Згідно приписів ст. 13 Закону №160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи.
Оскільки а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження того, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та притягнуто до матеріальної відповідальності, що  в свою чергу слугувало б підставою звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді стягнення завданої державі шкоди у розмірі 391286,29грн. 
У разі продовження служби ОСОБА_1 , при наявності рішення про притягнення його до матеріальної відповідальності, відшкодування шкоди здійснюється в порідку визначеному ст. 13 Закону №160-IX.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують , а лише містять посилання на службове розслідування та норми матеріального права. Проте скарга не містить посилання та доказів наявності підстав звернення до суду з цим позовом.
З огляду викладене, такі позовні вимоги не підлягають задоволення з вищезазначених підстав. Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/11266/24  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення (23.04.2025) та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 23.04.2025р.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник