УХВАЛА
14 квітня 2025 року
м. Київ
 
Справа № 487/3703/22
Провадження № 61-13938св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.
розглянув заяву судді Ситнік Олени Миколаївни про самовідвід від участі в розгляді справи за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та знесення житлового будинку, за касаційними скаргами заступника Миколаївської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року та
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року заступник керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 09 квітня 2015 року №  НОМЕР_1 на житловий будинок (літера А-2) з підпірною стіною (№1), загальною площею 367,8 кв. м, житловою - 175 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , державна реєстрація якого вчинена 30 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис №616737848101); зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою водного фонду площею 0,0997 га з кадастровим номером 4810136300:12:001:005 шляхом знесення житлового будинку загальною площею 367,8 кв. м, житловою - 175 кв. м (літера А-2), та підпірної стіни (№1) по АДРЕСА_1 .
Посилався на рішення в справі № 487/10128/14-ц, якими зобов`язано ОСОБА_1 повернути в комунальну власність спірну земельну ділянку та підтверджено факт розміщення спірної земельної ділянки в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги Бузького лиману, яка є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, з існуючими обмеженнями щодо її забудови.
01 квітня 2024 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
18 жовтня 2024 року заступник Миколаївської обласної прокуратури через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.
30 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колесніков В. В. через підсистему «Електронний суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.
У справі відкриті касаційні провадження.
06 лютого 2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 487/3703/22 (провадження № 61-13938ск24) призначено судді-доповідачу Ігнатенко В. М., судді, які входять до складу колегії: Ситнік О. М., Фаловська І. М.
Суддя Верховного Суду Ситнік О. М. заявила самовідвід від розгляду справи № 487/3703/22 з тих підстав, що вона брала участь в розгляді справи № 487/10128/14-ц як суддя-доповідач у складі Великої Палати Верховного Суду за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки у комунальну власність. 
12 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову про зміну рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року в мотивувальних частинах.
У цій справі суддя Верховного Суду Ситнік О. М. виклала окрему думку, в якій, зокрема, зазначила, що із встановлених у справі обставин вбачалося, що земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 за рішенням ради, і цей факт ніким не оспорюється. 
Оскільки майно вибуло з володіння власника з його волі, а не поза його волею, то підстав для повернення земельної ділянки згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не було.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.
«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Витребовуючи від нинішнього власника спірну земельну ділянку і повертаючи її в комунальну власність, суд не звернув достатньої уваги на «індивідуальний і надмірний тягар» особи, яка набула спірне майно в законний спосіб - на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з попереднім власником цього майна. Попередній власник - ОСОБА_2 , у свою чергу, набула це майно також на законних підставах - рішення ради, і підтвердженням її права власності є виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку.
У спорі в справі № 487/10128/14-ц витребування земельної ділянки, переданої набувачеві - фізичній особі з волі власника - органу місцевого самоврядування, не можна вважати законним, оскільки стаття 388 ЦК України передбачає таке витребування лише у випадку вибуття майна з володіння поза волею власника.
Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Спонукання відповідачки ОСОБА_1 звертатися з позовом про відшкодування шкоди до іншої відповідачки - ОСОБА_2 , яка у встановленому порядку звернулася до органу місцевого самоврядування і отримала у встановленому порядку рішення про передачу у власність земельної ділянки, було протиправним. Рішення ради в наступному було перевірено і при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку та його реєстрації. Тобто ОСОБА_2 використала передбачену Земельним кодексом України можливість на безоплатне отримання у власність земельної ділянки певного виду і така можливість у наступному нею уже втрачена, що може свідчити про неправомірний тягар, який буде покладено також на ОСОБА_1 , яка витратила кошти при придбанні земельної ділянки та зведенні нерухомого майна на земельній ділянці, яку вона обґрунтовано вважала своєю, так і на ОСОБА_2 , доказів про винні чи протиправні дії якої матеріали справи не містили. 
Справа № 487/3703/22 пов`язана зі справою № 487/11128/14-ц і її висновки ґрунтуються на висновках судових рішень, ухвалених у справі № 487/10128/14-ц. 
Крім того, в окремій думці було викладено правову позицію щодо необхідності компенсації за повернення до комунальної власності майна та про протиправні дії органів місцевого самоврядування.
Тому з метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи сумнів щодо неупередженості судді, забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, суддя Верховного Суду Ситнік О. М. заявила самовідвід від участі в справі № 487/3703/22.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (частина перша статті 40 ЦПК України).
Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).
З метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи сумнів щодо неупередженості судді, забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, колегія суддів висновує про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Ситнік О. М.
Керуючись статтями 36, 37, 39-41 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Заяву судді Ситнік Олени Миколаївни про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю Верховного Суду Ситнік Олену Миколаївну від участі в розгляді справи № 487/3703/22 за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та знесення житлового будинку, за касаційними скаргами заступника Миколаївської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.
Справу № 487/3703/22 (провадження № 61-13938св24) передати на повторний автоматизований розподіл.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко 
                                                                                                                      І. М. Фаловська