КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 372/4817/24                                                                              Головуючий у суді І інстанції: Проць Т.В.
провадження №22-ц/824/7418/2025                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 квітня 2025 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Желепи О.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду через свого представника з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 673,20 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6652153, відповідно до умов якого відповідач отримав 12 400 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, передбачених договором. 14.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» укладено Договір факторингу № 14.02/24-Ф. Згідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 14.02/24-Ф від 14.02.2024 року сума заборгованості відповідача становить 29673,20 грн, з яких: 12 400 грн - прострочена заборгованості за сумою кредиту, 17 273,20 грн - прострочена заборгованість за відсотками. 02.09.2024 року відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. № 11069, яку залишено без відповіді. З підстав стягнення наявної заборгованості позивач змушений був звернутися до суду.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 6652153 від 11.05.2023 року в розмірі 29 673,20 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,20 грн, а всього стягнуто 32 095,60 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по відсоткам, а в іншій частині рішення залишити без змін.
ОСОБА_1 в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що приймаючи рішення суд першої інстанції залишив поза увагою, що він не був повідомлений про час, місце розгляду справи, так як знаходився на військовій служби, а тому суд першої інстанції повинен був прийняти заочне рішення. Однак суд порушуючи норми процесуального права таких дій не вчинив, що свідчить про незаконність рішення.
Разом з тим, в своїй апеляційній сказі скаржник посилався на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Звернув увагу на положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до якої, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Таким чином, скаржник зазначав, що у період виконання умов кредитних договорів, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, однак на вказані обставини суд першої інстанції не звернув уваги.
Також в апеляційній скарзі посилався на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
19 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені відповідачем в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором № 6652153 від 11.05.2023 року.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач в порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо спірних правовідносин не розповсюджуються на відповідача, оскільки з копії довідки № 2/5059 від 06.11.2024 року військової частини НОМЕР_1 , вбачається, що відповідач почав проходити військову службу з 31.05.2024 року, раніше у Збройних Силах України не служив.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Встановлено, що 11.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6652153.
Відповідно до п. 9.2 Кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Згідно умов вказаного договору Товариство надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 12 400 грн строком на 365 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 1,99% в день, яка застосовується в межах строку кредиту.
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника.
Факт перерахунку коштів позичальнику ОСОБА_1 підтверджено листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 4216 від 29.02.2024 року, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кошти в розмірі 12 400 грн на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 19).
Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві потрібну суму кредиту, однак відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.
14.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» укладено Договір факторингу № 14.02/24-Ф.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення право вимоги за Кредитним договором про надання споживчого кредиту № 6652153 від 11.05.2023 року на загальну суму 29 673,20 грн.
02.09.2024 року за вих. № 11069 відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості у розмірі 29 673,20 грн за Договором № 6652153.
Згідно виписки з особового рахунка за договором № 6652153 від 11.05.2023 року станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідачем не погашена.
З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови договору про надання споживчого кредиту та не спростовано жодними доказами правильність розрахунку заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість за договором підлягає стягненню в розмірі, заявленому позивачем.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як військовослужбовець має пільги, встановлені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що унеможливлює стягнення з нього процентів за користування кредитом.
На підтвердження вказаного ОСОБА_1 надав суду довідку, видану Військовою частиною НОМЕР_1 про те, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 31.05.2024 року (а.с. 80). 
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
З поданих відповідачем документів вбачається, що на момент укладення кредитного договору №6652153 від 11.05.2023 року відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Окрім того, нарахування процентів позивачем за кредитним договором № 6556177 здійснювалося з 11.05.2023 року по 30.07.2023 року, тобто до призову 31.05.2024 року відповідача на військову службу. Тобто період нарахування процентів не охоплює період перебування відповідача на військовій службі.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений про час, місце розгляду справи, так як знаходився на військовій служби, а тому суд першої інстанції повинен був прийняти заочне рішення, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 листопада 2024 року на 10 год. 00 хв. (а.с. 58-59).
В матеріалах справи міститься зворотнє повідомлення про вручення ОСОБА_1 вищевказаної ухвали, яка отримана 16.11.2024 року (а.с. 74).
Також встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перед подачею позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором надсилало копію позовної заяви із додатками відповідачу листом з описом вкладення (а.с. 53).
Тобто відповідач був повідомлений про подання позовної заяви та розгляд справи судом у встановленому законом порядку.
13 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив проводити судове засідання, яке призначено на 16 грудня 2024 року проводити за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити з урахуванням його відзиву (а.с. 86).
Отже суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи те, що сторони не прибули в судове засідання суду першої інстанції, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд встановив за можливе здійснювати розгляд справи у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За таких обставин, судом першої інстанції був дотриманий порядок розгляду справи.
Посилання скаржника в апеляційній скарза на положення пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з огляду на вимоги позовної заяви, позивач просив стягнути тіло позики та відсотки за користування нею. Будь-яких вимог про стягнення за ст. 625 ЦК України та/або неустойки (штрафу/пені) позивачем заявлено не було.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «07» квітня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       С.Г. Музичко

                                                                                                 О.В. Желепа