ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 380/10158/24
адміністративне провадження № К/990/40884/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,    
розглянувши в порядку письмового провадження справу №380/10158/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Іщук Л.П., суддів - Обрізка І.М., Шинкар Т.І.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 187013 грн 30 коп., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
3. Станом на момент виключення позивача зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення, яка була виплачена лише 29 квітня 2024 року в розмірі 138909 грн 48 коп. на виконання судового рішення у справі №380/9118/22.
4. З огляду на викладене уважає, що відповідач має нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку при звільненні.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
5. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково:
- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 156446 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок шість) гривень 55 копійок.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
6. Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції установив, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини 16 липня 2018 року, натомість індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів в розмірі 138909 грн 48 коп. виплачена йому відповідачем на виконання рішення суду у справі №380/9118/22 29 квітня 2024 року.
7. Суд зазначив, що період затримки з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
8. Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. При визначенні суми заборгованості до указаного періоду не застосовується принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
9. Суд першої інстанції установив, що середньоденний заробіток позивача становить 262 грн 40 коп.
10. З`ясував, що за період з 17 липня 2018 року по 18 липня 2022 року сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні становить 383891 грн 20 коп. (262,40 грн х 1463 календарних днів).
11. Зазначив, що сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення у розмірі 138909 грн 48 коп. складає 36,2 % від загальної суми (383891 грн 20 коп.), яка підлягала виплаті в день звільнення (138909,48 х100 : 383891,20).
12. Зважаючи на наведене вирішив, що за період з 17 липня 2018 року до 19 липня 2022 року (1463 календарних днів) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить 138584 грн 72 коп. (262,40 грн*1463*36,2%).
13. За період з 19 липня 2022 року по 29 квітня 2024 року, відповідно до вимог чинної редакції статті 117 КЗпП України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців не здійснення відповідного розрахунку, тобто по 18 січня 2023 року (184 дні).
14. Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за указаний період становить 48281 грн 60 коп. (262,40*184).
15. Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 186   866 грн 32 коп.
16. Разом з тим, суд першої інстанції, з огляду на дисбаланс між сумами коштів, вважав за необхідне зменшити загальний розмір відшкодування.
17. Суд зазначив, що період затримки розрахунку з 17 липня 2018 року по 18 липня 2022 року (1463 календарних днів) та з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року (законодавчо встановлене обмеження у шість місяців) (184 дні) складає 1647 календарних днів.
18. Ураховуючи відсоток суми виплаченого із затримкою грошового забезпечення від загальної суми, яка підлягала виплаті в день звільнення, суд вирішив, що на користь позивача слід стягнути 156446 грн 55 коп. (262,40 грн.*1647*36,2%).
19. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та прийнято у цій частині постанову, якою позов задоволено частково:
- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18717 (вісімнадцять тисяч сімсот сімнадцять) грн 40 коп.
В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі №380/10158/24 залишено без змін.
20. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо нормативного урегулювання спірних правовідносин, необхідності умовного поділу спірного періоду на 2 частини та відповідного застосування статті 117 КЗпП України.
21. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача суд апеляційної інстанції, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, ураховуючи принцип співмірності, справедливий та розумний баланс інтересів між інтересами працівника і роботодавця, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було установлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те, що відповідач є державним органом - військовою частиною, те, що Україна перебуває в умовах воєнного стану, враховуючи відсутність спору на день звільнення, тривалість періоду з моменту порушення прав позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, вважав, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 18717 грн 40 коп.
Короткий зміст касаційної скарги 
22. Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу №380/10158/24 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
23. Як на підставу касаційного оскарження судового рішення у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
24. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 щодо застосування статті 117 КЗпП України.
25. Вважає, що апеляційний суд обмежив право скаржника на отримання належної компенсаційної суми і безпідставно застосував принцип співмірності до усього оспорюваного періоду.
Позиція інших учасників справи
26. 02 грудня 2024 року до касаційного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на касаційну скаргу позивача, у якій відповідач зазначив про її необґрунтованість та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
27. 25 жовтня 2024 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
28. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2024 року для розгляду справи №380/10158/24 визначено колегію суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Жука А.В., суддів Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
29. Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
30. Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №380/10158/24 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
31. Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2025 року закінчено підготовчі дії; справу №380/10158/24 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
32. ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
33. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 липня 2018 року №148 позивача з 16 липня 2018 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
34. При звільненні позивачу не нараховано індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2013 року по 03 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
35. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі №380/9118/22 позов задоволено:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно з урахуванням базового місяця - січень 2016 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням попередньо сплаченої суми; 
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
36. На виконання зазначеного судового рішення відповідачем 29 квітня 2024 року нараховано та виплачено на картковий рахунок позивача індексацію у розмірі 138909 грн 48 коп.
37. Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
38. За змістом частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
39. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Частиною третьою статті 341 КАС України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
41. У межах цього касаційного провадження Суд вирішує питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача.
42. Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
44. Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
45. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
46. Указана редакція статті 117 КЗпП України набула чинності з 19 липня 2022 року.
47. Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій зазначили, що період затримки з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності і зменшити розмір такої виплати.
48. Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. При визначенні суми заборгованості до указаного періоду не застосовується принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
49. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що вони відповідають правовій позиції Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, яка викладена у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 та інших.
50. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції застосував принцип співмірності до усього оспорюваного періоду з 17 липня 2018 року по 29 квітня 2024 року, ба більше, оскаржуване судове рішення не містить формули, згідно якої ним визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме 18717 грн 40 коп., що підлягає стягненню на користь позивача.
51. Колегія суддів зауважує, що після відкриття касаційного провадження у цій справі Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду сформувала єдиний підхід щодо можливості розповсюдження висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [про застосування принципу співмірності], на правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Указані висновки викладено у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.
52. У вказаній постанові Судова палата зазначила, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. 
53. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. 
54. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку лише за шість місяців, Судова палата вирішила, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц [принцип співмірності], до правовідносин, які регулюються статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», не є можливим.
55. Застосовуючи наведені висновки для вирішення цього спору колегія суддів констатує, що суд, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, може застосувати принцип співмірності лише до періоду з 17 липня 2018 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців. 
56. Проте, період з 19 липня 2022 року до 29 квітня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, відповідно до якої законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями. 
57. З наведених судом апеляційної інстанції розрахунків вбачається, що суд, застосовуючи принцип співмірності до періоду з 17 липня 2018 року до 18 липня 2022 року, визначив розмір відповідальності таким, що пропорційний розміру невиплачених сум з урахуванням того, що:
1)          сто відсотків це розмір середнього заробітку весь зазначений період (1463 календарні дні х 262,4 грн середньоденного заробітку = 383891,2 грн);
2)          співвідношення виплаченої на виконання судового рішення індексації грошового забезпечення до середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 липня 208 року до 18 липня 2022 року становить 36,18% (138909,48 / 383891,2);
З огляду на викладене апеляційний суд констатував, що сума, яка підлягає стягненню з урахуванням істотності частки 36,18% становить138892 грн (262,40 грн х 36,18% х 1463 (кількість днів затримки розрахунку)).
58. Разом з тим, такий розрахунок суперечить висновкам, викладеним у постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
59. В указаній постанові Судова палата зазначила, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. 
60. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
61. Указані висновки стосуються застосування статті 117 КЗпП України у редакції, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців. 
62. Для правильного вирішення цього спору необхідно установити розмір усіх належних при звільненні сум, який становить 100% (суми, які були виплачені ОСОБА_1 у день звільнення + розмір індексації, нарахованої на виконання рішення у справі №380/9118/22) та з урахуванням установленого визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2018 року до 18 липня 2022 року, застосувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
63. Після проведення зазначених розрахунків необхідно визначити загальну суму [за період з 17 липня 2018 року по 29 квітня 2024 року], що підлягає стягненню на користь позивача зазначивши, що така сума визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено податковим агентом при виплаті доходу з урахуванням раніше виплачених сум.
Висновок за результатом розгляду касаційної скарги 
64. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
65. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
66. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
67. При новому розгляді спору суду необхідно установити обставини, про які мовиться вище, та ухвалити законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та взаємному зв`язку.
IV. Висновки щодо судових витрат
68. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №380/10158/24 скасувати.
3. Справу №380/10158/24 направити на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду