ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
24 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 522/134/20
провадження № 61-13794св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1  на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року в складі колегії суддів: Сегеди С. М.,Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог та судових рішень
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеської міської ради про визнання противоправним рішення Одеської міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на  спадщину за законом.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2020 року в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 21 334,00 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду 16 червня 2024 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 грудня 2020 року залишені без змін.
17 червня 2024 року  ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 16 207,50 грн. 
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 16 207,50 грн.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу обґрунтована. Витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 подав до  Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року й ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 .
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в  справі № 917/1071/18, від 26 червня 2019 року в справі № 813/481/18, від 03  жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, від 08 вересня 2020 року в справі № 640/10548/19, від 30 вересня 2020 року в справі № 379/1418/18, від 29  жовтня 2020 року в справі № 686/5064/20, від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 753/1203/18, від 02 червня 2021 року в справі № 379/1437/18, від 16 червня 2021 року в справі № 640/4126/19, від 17 січня 2022 року в справі № 756/8241/20, від 26 липня 2022 року в справі № 686/28627/18.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не  врахував його заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, не  визначив, чи  є  заявлені витрати співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг. Не  надав оцінки його доводам щодо завищеного розміру оплати судових засідань, часу очікування засідань та часу витраченого на дорогу до суду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
25 листопада 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)  складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)  часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які  сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До закінчення розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зробив заяву про розподіл судових витрат (том 4, а.с. 10-13).
12 червня 2024 року суд апеляційної інстанції розглянув справу.
17 червня 2024 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 16 207,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав, зокрема: договір № 03 про надання правничої допомоги від 20 червня 2023 року, рахунок-фактуру вартості наданої йому правничої допомоги, складений 14  червня 2024 року та акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 14  червня 2024 року, у яких міститься детальний опис виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат на суму 16 207,50 грн.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив відмовити в її задоволенні, посилаючись, зокрема, на завищений розрахунок витраченого часу й оплати за нього на всі роботи, вказані в акті прийому-передачі виконаних робіт.
Враховуючи те, що заява про розподіл судових витрат та докази їх понесення подані відповідачем з дотриманням вимог статті 141 ЦПК України, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат на правничу допомогу визначений судом апеляційної інстанції з  урахуванням складності цієї справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, наданням оцінки запереченням позивача, які суд визнав необґрунтованими, а  також з дотриманням критерію розумності розміру понесених стороною витрат.
Висновки суду не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і  встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його  скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а додаткову постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко