П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/886/25 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Матущак В.В. 
Суддя-доповідач:  Курко О. П. 
02 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Івано-Франківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 25.06.2024 № 0172010705. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає спірне рішення протиправним, вказує на відсутність правових підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, вважає що на момент призначення перевірки 02.05.2024 податковий орган не володів та не отримував жодної інформації про будь-які можливі порушення законодавства позивачем. Поряд з цим, зауважує, що позивач надав всі належні документи на підтвердження правомірності здійснення діяльності, однак такі безпідставно не були взяті до уваги податковим органом. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група єдиного податку, ставка податку 20%. 
Посадовими особами ГУ ДПС у Івано-Франківській області на виконання наказу від 02.05.2024 №1282-П "Про проведення фактичної перевірки" та направлень на перевірку від 02.05.2024 №2332, №2331 проведено фактичну перевірку магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Копію вказаного наказу вручено особі, що проводила розрахункові операції, ОСОБА_2 , яка є представником ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про співпрацю від 15.04.2024).
За результатами фактичної перевірки складено акт від 10.05.2024 №9382/09/16/РРО/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано, що в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що за адресою: АДРЕСА_1 /А торгівельну діяльність в сфері роздрібної торгівлі технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту, здійснює ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який згідно наявної у контролюючого органу податкової інформації. 
ОСОБА_2 надала працівникам контролюючого органу копії наступних документів:
- договір суборенди нежитлового приміщення №01 від 25.04.2024;
- договір про співпрацю від 15.04.2024;
- договір комісії №СР-01-05-24-ГВ від 01.05.2024;
- акт приймання-передачі товарів від 01.05.2024 до Договору комісії №СР-01-05-24-ГВ від 01.05.2024.
На об`єкті торгівлі за адресою АДРЕСА_1 , було здійснено зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, за результатами якого встановлено порушення п. 12 Закону №265/95-ВР, а саме, позивачем не було надано первинні документи, які підтверджують облік товарів, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу на загальну суму 230399 грн.
В ході проведення фактичної перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" платником податків не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
Головне управління ДПС у Івано-Франківській області надіслало до Головного управління ДПС у Хмельницькій області матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), для реалізації в установленому порядку.
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області за порушення ведення обліку товарних запасів  прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.06.2024 №0172010705 про застосування штрафних санкцій в сумі 230399 грн.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 25.06.2024 №0172010705 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 230399,00 грн. прийнято контролюючим органом відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. 
Відповідно до пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до ст. 39 цього Кодексу.
Приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з пп. 82.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Надаючи оцінку наявності підстав для проведення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у наказі Головного управління ДПСв Івано-Франківській області від 02.05.2024 №1282-П "Про проведення фактичної перевірки" мітиться лише посилання на пп. 80.2.2, пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України, яке колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у вказаному наказі й матеріалах справи загалом, відсутня вказівка на наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення позивачем податкового законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.  
Лист ДПС України від 29.04.2024 №12571/7/99-00-07-04-02-07, на який посилається податковий орган, судова колегія не бере до уваги, оскільки він не містить вказаної вище інформації та є внутрішнім документом, скерованим в.о. директора департаменту податкового аудиту ДПС України територіальним органам ДПС. Тобто такий лист не є «наявною та/або отриманою в установленому законодавством порядку інформацією від державних органів або органів місцевого самоврядування». 
Вказаний лист направлявся в рамках інформаційної взаємодії Державної податкової служби України з її територіальними органами, проте не отримувався від органів державної влади або органів місцевого самоврядування. 
Окрім того, у згаданому листі ДПС України вказано, що Департамент податкового аудиту ДПС України отримав інформацію від громадянина ОСОБА_3 від 29.04.2024 щодо можливих порушень при проведенні розрахунків за товари у торговій мережі під торговою маркою «Ябко».
Отже, в даному випадку йдеться про інформацію отриману від фізичної особи – ОСОБА_3 щодо можливих порушень при проведеннi розрахункiв за товари.
Відтак, є слушними доводи апелянта, що отримання інформації від громадянина ОСОБА_4 не є отриманням інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування. Тобто єдиної передумови та підстави для призначення перевірки, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дотримано не було.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 28.09.2022 у справі № 160/2552/21 Верховний Суд зауважив, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу з призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відтак, враховуючи наведене вище, Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області призначено проведення фактичної перевірки магазина "Ябко", що розташований за адресою: м.Калуш, проспект Лесі Українки, 15/А без належних правових підстав.
За наведеного вище правового регулювання в контексті встановлених обставин у справі, безпідставне проведення фактичної перевірки позивача, свідчить про допущення Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області порушення встановленої процедури проведення перевірки, відтак не створює правомірних наслідків такої перевірки, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Водночас, для всебічного розгляду справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку порушення позивачем ст. 20 Закону України № 265/95-ВР.
Відповідно до приписів пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033 (далі - Порядок №496).
Згідно пункту 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.
Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.
Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.
Отже документами, що є підставою для внесення записів до товарних запасів є накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи тощо.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХIV (далі Закон № 996-ХIV).
Відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Під час перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем ведення порядку обліку товарних запасів та здійснення продажу товарів, які не відображені в обліку, а саме виявлено неоприбуткований товар в місці їх реалізації на загальну суму 230399 грн, які не підтверджені під час проведення перевірки первинними документами, що підтверджують облік та походження товарів.
Водночас, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки 01.05.2024 позивач направив на поштову адресу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області копію договору комісії №СР-01-05-24-ГВ від 01.05.2024, копію акта приймання-передачі від 01.05.2024 та копію форми ведення обліку товарних запасів.
Акт приймання-передачі є первинним документом у розумінні ст.1 Закону № 996-ХIV, з огляду на те, що він містить у собі відомості щодо усіх товарів, які відображені у відомостях про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно матеріальних цінностей). 
Суд першої інстанції не наводить будь-яких мотивів відхилення акту приймання-передачі товарів та форми обліку товарних запасів, що підтверджують походження та облік товарів.
У формі ведення обліку товарних запасів за травень 2024 року, яка надавалась до перевірки міститься покликання на відповідний акт приймання-передачі, що узгоджується з вимогами Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03.09.2021.
Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції про те, що в договорі комісії не конкретизований асортимент товарів і, якщо документ не містить достатньо відомостей про операцію або взагалі не містить ніякої інформації про господарську операцію, то це не є первинним документом.
Так, суд зазначає, що договір не є первинним документом за своєю правовою природою, а у якості первинних документів позивач надавав контролюючому органові акт приймання-передачі товарів. Окрім того, договір і не повинен був містити конкретизований асортимент товарів.
У п. 1.2. Договору комісії № СР-01-05-24-ГВ від 01 травня 2024 року, який міститься у матеріалах справи, вказано, що конкретні умови договору щодо ціни, кількості, якості та асортименту Продукції наведено у Актах приймання-передачі товарів до цього Договору.
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що ст. 1022 ЦК України та договором комісії, укладеного позивачем, визначений обов`язок надавати комітентові звіт комісіонера, то слід відмітити, що такий висновок не стосується суті спору.
Також є непослідовною позиція суду першої інстанції, оскільки суд вказує про ненадання позивачем первинних документів, але водночас враховує акт зняття залишків товару, складений відповідачем безпосередньо на підставі первинного документа. 
Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені скаржником судові витрати в сумі 4607,97 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 25.06.2024 № 0172010705.    
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області   понесені судові витрати в сумі 4607,97 грн.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Ватаманюк Р.В.