ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 квітня 2025 року
м. Харків

справа №641/6684/24
провадження №22-ц/818/1578 /25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємста “Харківські тепло мережі” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачанням за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Чайка І.В.,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачанням за період з 01.11.2018 року по 31.08.2024 року в сумі 52918,94 грн, та судові витрати.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 52 918,94 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028 грн., а всього 55946 грн. 94 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог КП Харківські теплові мережі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував правило продовження строків позовної давності через карантинні обмеження. Вважає, що оскільки КП Харківські теплові мережі» за період дії карантину з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року продовжував свою роботу в штатному режимі, а також приймав участь у судових справах, прямого унеможливлювання подачі позову у позивача не було, а отже продовження строків позовної давності є безпідставним. Також зазначає, що позивач не надав належних первинних документів, які б підтвердили факт надання послуг. Розрахунок заборгованості є одностороннім документом, який не є первинним документом
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжені на строк дії такого карантину, тому позовні вимоги з 01.11.2018 року заявлені в межах строку позовної давності і підлягають задоволенню.
Судова колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 30.09.2024 року відповідачі по справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі".
Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилалось на те, що відповідачі є зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, внаслідок не сплати утворилась заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2018 року по 31.08.2024 року в сумі 52918,94 грн.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.11.2018 року по 31.08.2024 року складає 52918,94 грн.
В розрахунку заборгованості зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.
Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язан оплатити надані послуги.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачка подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.
Задовольняючі позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції застосовував подовження строку позовної давності, та стягнув заборгованість за період з 01.11.2018 року.
Звернувшись із заявою про застосування строків позовної давності, відповідачка зазначила, що суд першої інстанції вказує на продовження строку позовної давності через карантинні обмеження, але навіть із застосуванням продовження вимоги про стягнення заборгованості в період з 01.11.2018 року по 31.08.2020 року підлягають відмові через пропуск строку позовної давності. Вважає, що суд першої інстанції помилково продовжив строк позовної давності через карантинні обмеження, посилаючись на позицію Верховного Суду, який зазначає, що продовження строку можливо лише за умови, що карантин прямо унеможливлював подання позову. Оскільки КП “Харківські теплові мережі” за період дії карантину з 12 безрезня 2020 року до 30 червня 2023 року продовжував свою роботу в штатному режимі, а також приймав участь в судових справах, отже прямого унеможливлення подачі позову у позивача не було, а отже і застосування пункту 12 Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) розділ “Прикінцеві та перехідні положення ЦК України” неможливе для позивача. Тому підстав для стягнення суми заборгованості за період з 01.11.2028 року по до 31.08.2020 року не вбачається.
Аналогічні доводи містить апеляційна скарга.
Разом з тим Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 року відповідає вимогам закону, оскільки строк позовної давності за зазначений період продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» .
Проте суд першої інстанції помилково не зазначив підставу для продовження строку позовної давності – Закон України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» та не дав доводам заяви відповідачки в цій частині належної оцінки.
Тому рішення суду підлягає зміні лише в частині мотивів щодо застосування позовної давності.
   Матеріали справи свідчать про те, що квартира АДРЕСА_2 підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.04.2024 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
На ім`я відповідачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .
З наданої позивачем виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що споживачами оплата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2018 року по 31.08.2024 року не здійснювалась, в зв`язку з чим за вказаний період виникла заборгованість.
Судова колегія зазначає, що оскільки вказана квартира була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачка до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата за послуги теплопостачання та за послуги централізованого гарячого водопостачання. Плата за централізоване опалення розрахована з урахуванням опалюваної площі (об`єму) квартири відповідачки. Нарахування плати за послуги гарячого водопостачання здійснено відповідно до п.10, 21 Правил №630. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачкою не надано.
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в його мотивувальній частині.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3   задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова