ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р.	Справа № 440/12060/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
                                                    представника позивача: Чуб М. В.
                                                         представника відповідача: Набок В. А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 30.01.25 у справі № 440/12060/24
          за позовом   Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК"Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр"  
          до   Головного управління ДПС у Полтавській області 
          про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Дочірнє підприємство ПрАТ «НАК «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр» (далі за текстом також - позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі та текстом також – відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №00089040701 від 18.06.2024, податкове повідомлення-рішення №00089050701 від 18.06.2024, видані на підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 6599/16-31-07-01-02/01432552 від 14.05.2024.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 18.06.2024 за №00089040701 та №00089050701.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Дочірнього підприємства ПрАТ "НАК"Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" витрати зі сплати судового збору в сумі 28921,89 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, з викладенням висновків, що не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи, зазначає про порушення судом першої інстанції приписів п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.15 ст. 201 ПК України; доводить нереальність придбання позивачем у ТОВ «ПРИБОРТРЕЙД» обладнання для проведення діяльності у сфері геодезії та геології, що не дає змогу ідентифікувати здійснені операції та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку та завищення витрат з ПДВ за взаємовідносинами з ризиковим контрагентом ТОВ «ІНФОГЕО» з придбання послуг геолого-технологічних досліджень свердловин на суму 1 012 995,49 грн, в т.ч. ПДВ - 168 832,58 грн.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, представник позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Дочірнє підприємство ПрАТ «НАК «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр» (код в ЄДРПОУ 01432552) зареєстроване як юридична особа та взяте на облік як платник податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
До обраних видів діяльності позивача відносяться: діяльність у сфері інженірингу геології та геодезії надання послуг технічного консультування в цих сферах/основний/ (71.12).
В період з 20.03.2024 по 14.05.2025, з урахуванням продовження терміну перевірки відповідно до Наказу ГУ ДФС у Полтавській області №949-п від 08.04.2024, співробітниками ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.09.2023, а з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 30.09.2023, за результатами якої складено акт № 6599/16-31-07-01-02/01432552 від 14.05.2024 (далі - Акт перевірки).
Згідно з висновками Акта перевірки встановлено порушення позивачем, серед іншого:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 521641,00 грн;
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 189.1, п. 198.1, 198.3, 198.6, 198.5 ст. 198, п. 201.15 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в розмірі 1072449,00 грн.
Не погодившись з висновками Акта перевірки, позивач подав письмові заперечення до ГУ ДФС у Полтавській області. 
ГУ ДФС у Полтавській області від 11.06.2024 за №18550/6/16-31-07-01-08 позивача повідомлено, що висновки Акта перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення (том. 2 стор. 179-182).
18.06.2024 на підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:
- № 00089040701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 521641,00 грн та 65924,75 грн штрафні санкції;
№00089050701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1072449,00 грн та 268112,25 грн штрафні санкції;
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України та 12.09.2024 позивачем отримано рішення про результати розгляду скарги від 29.08.2024 за № 26243/6/99-00-06-01-01-06, яким у задоволенні скарги відмовлено, оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 18.06.2024 за №00089040701, №00089050701 протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з контрагентами - ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» та ТОВ «Інфогео», натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, контролюючий орган не надав до суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства /пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України/.
Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі також – ПК України) постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого повару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За приписами пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з пунктами 138.1 та 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Водночас відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193  цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У пункті 198.6 статті 196 Податкового кодексу України наведено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 вказаної статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за № 996-XIV (далі – Закон України № 996-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність – звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною першою статті 9 Закону України № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до вимог пунктів 2.1, 2.4, 2.15 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі – Положення № 88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас дослідженню підлягають всі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.
Проте для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Така позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16, від 17 січня 2023 року у справі № 160/5341/20.
Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, що перевірявся контролюючим органом.
Судом установлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки Акта перевірки про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «НВП «Прибортрейд» та ТОВ «Інфогео».
Так, в Акті перевірки на (стор. 9) зазначено: «придбання обладнання оформлені документами, які не доводять їх фактичне отримання від ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» та не є достатніми доказами реального характеру господарських операцій з визначеним у документах контрагентом». 
Досліджуючи підстави та необхідність придбання матеріалів позивачем у ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД», суд установив, що в ході ведення господарської діяльності для надання послуг у сфері дослідження нафти, газу, газокондесату та води позивачем у період з 2019 рік по 2021 рік укладено господарські договори на поставку та ремонт обладнання з указаним контрагентом.
Відповідно до Договору поставки №1766-30-03-В від 30.03.2021 позивачем придбано газоаналізатор ГАНК-4 (АР) в комплекті з 22 датчиками, фільтрами ФП-1, ФС-1, футляром 1 відкалібрований по ДСТУ на 6 основних газів – оксид вуглецю, діоксид азоту, оксид азоту, аміак, діоксид сірки, сірководень. Поставка газоаналізатора проведена за видатковою накладною №ПР-221/04 від 22.11.2021.
На підставі Договору поставки №1756-22-12-В від 22.12.2020 позивачем придбано: ропсокет – кріплення дроту (дзвіночок) під дріт ф1,8…3,0 мм різьба М27*1,5, комплект ловильного обладнання, ясс механічний ударний ЯМ-Техно-38, автоотцеп – пристрій автоматичної підвіски глибинних приладів УАПГП 1-73, ГЕО-7Г-38 100/150 (виконання корозійност. спец. комплектація), ГЕО-РДГ-38 100/150 (виконання корозійност. спец. комплектація), ГЕО-РД1-38 100/150 (виконання корозійност. спец. комплектація) (далі – Обладнання). Поставка обладнання проведена за видатковими накладними №ПР-0403/01 від 04.03.2021 та №ПР-1405/02 від 14.05.2021.
За Договором поставки №05/2020 від 18.05.2020 придбано механізми до манометра, а саме: зонд АЦМ для манометра АЦМ-6Г-30 та плата АЦМ для манометра АЦМ-6Г-30, поставка товару здійснена згідно з видатковою накладною №ПР-1407/01 від 14.07.2020.
За Договором поставки №0108/03 від 28.11.2019 ДП «Укрнаукагеоцентр» придбано в ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» автономні манометри устьові АЦМ-6УИ 100 МПа/50 С (з індикатором) та автономні манометри-термометри АЦМ-6Гду30 (1000 Атм/150 С), які отримано відповідно до видаткової накладної №ПР-3001/02 від 30.01.2020. 
За умовами вказаних договорів товар постачався та отримувався зі складу ТОВ «НВП «Прибортрейд» в м. Харків. На підтвердження господарських взаємовідносин позивачем надано лист № 1 від 17.06.2024 ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД», яким останнє підтверджувало поставку обладнання на умовах самовивозу зі складу постачальника (том 2 стор. 73).
На підтвердження придбання вказаного обладнання позивачем надано технічну документацію на придбане у ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» обладнання (технічні паспорти, гарантійні талони, свідоцтва калібрування приладів). 
В ході розгляду справи судом досліджено, що відповідно до Договору поставки №1766-30-03-В від 30.03.2021 придбано газоаналізатор ГАНК-4, при цьому за умовами Договору постачальник зобов`язувався передати разом з товаром технічну документацію на нього та сертифікат калібровки. Позивач на підтвердження виконання умов договору посилається на лист-повідомлення № 26.10/1 від 26.10.2021 адресований ДП «Укрметртестстандарт», яким ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» просить провести калібрування газоаналізатора ГАНК-4 з заводським № 3787 (том 1 стор. 204) та на Сертифікат калібрування від 19.11.2021 за № UA/12-01/211119/0703, виданий ДП «Укрметртестстандарт» для ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» на прилад ГАНК-4 з заводським № 3787 (том 1 стор. 205) та Сертифікат калібрування від 22.03.2024 № UA/12-01/240326/1583, виданий ДП «Укрметртестстандарт» для ДП «Укрнаукагеоцентр» ГАНК-4 із заводським № 3787 (том 1 стор. 206). Також позивачем надано протоколи огляду придбаного обладнання (товарів) у ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» (том 2 стор. 81-112). 
В ході судового розгляду судом установлено, що позивач має лабораторію зі штатом працівників та обладнанням, яка здійснює лабораторні дослідження відповідно до свідоцтва про відповідність стану систем вимірювання № 040-23 (том 2 стор. 57-72).
Надані докази в сукупності підтверджують факт придбання в ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» та використання обладнання у господарській діяльності позивача.
Водночас судом досліджено Договори, що укладені з ТОВ «Інфогео», - договір № 1175-16-07-В від 16.07.2021 та договір № 18/21 від 15.04.2021, предметом яких було створення об`єктів інтелектуальної власності для позивача. В результаті виконання вказаних договорів з ТОВ «Інфогео» позивачем отримано звіти на геологічні роботи і на підтвердження наявності вказаних звітів останнім надано протокол огляду (том 2 стор. 141).
Доводи відповідача щодо наявності вироку у кримінальній справі № 554/8321/23 (щодо керівника ТОВ «Нафтогазрозвідка») не спростовує факту укладення та виконання договорів між двома юридичними особами. Наявність вказаного вироку не скасовує договірні відносини між підприємствами і не ставить в залежність недійсність укладених договорів, а відповідно і господарських операцій за ними. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.
Разом з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
Згідно з підпунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Водночас такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
За таких обставин позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у  постановах від 02.12.2019 у справі № 826/13060/18, від 11.11.2020 у справі № 320/1147/19, від 24.11.2020 у справі № 813/3034/15, від 04.06.2020 у справі № 340/422/19, від 10.07.2020 у справі № 120/4723/18-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 27.08.2020 у справі № 820/1379/16, від 17.09.2020 у справі № 826/16705/17, від 20.10.2020 у справі № 806/705/15.
Наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених та зареєстрованих контрагентами позивача, звільняє позивача від будь-якої відповідальності як платника ПДВ, за виключенням випадку вжиття взаємоузгоджених протиправних свідомих дій з неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України.
Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.
Не подано ГУ ДПС у Полтавській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр» як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Із визначеного в Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності.
Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №816/2270/16, від 21.11.2022 у справі № 804/7753/16.
Отже, надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Податковим органом не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарських операцій. 
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались, відповідних доказів до матеріалів справи податковим органом не надано.
Наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Водночас відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №808/3412/16, від 21.10.2019 у справі №814/1564/18, від 20.08.2020 у справі № 804/5374/17, від 20.05.2021 у справі № 200/9208/19-а.
Отже, згідно з чинним законодавством позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з контрагентами - ТОВ «НВП «ПРИБОРТРЕЙД» та ТОВ «Інфогео», натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, контролюючий орган не надав до суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.
Отже, висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області від 18.06.2024 за №00089040701 та №00089050701 є обґрунтованим і законним.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 у справі № 440/12060/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  15.05.2025