КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №357/3419/24                                                                                        Головуючий у І інстанції - Кошель Б.І. 
апеляційне провадження №22-ц/824/3797/2025                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
14 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року  
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,- 
установив:
 
У лютому 2024 року  ОСОБА_2 звернувсь до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у справі №357/12890/15-ц з нього було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі №357/1163/17 з нього було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі №357/10752/23 з нього було стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 на її особисте утримання 1/6 частину з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. 
Загальний розмір аліментів, що сплачуються ним за рішеннями суду у справах №357/12890/15-ц, №357/1163/17 та №357/10752/23 становить 100% від його доходу. 
Він усіма силами намагається виконувати рішення суду, проте ситуація, що виникла не залишає йому засобів до існування та призводить до виникнення заборгованості. 
Вказував, що він несе службу у Збройних Силах України і отримую офіційний дохід, з якого здійснюється утримання аліментів, інші доходи відсутні. 
Посилається на ч. 1 ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Зазначав, що розуміє свою відповідальність за участь у вихованні своїх дітей, визнає обов`язок з утримання своїх дітей, проте вважає необхідне встановлення балансу між власним забезпеченням та забезпеченням дітей, що у свою чергу гарантуватиме належну сплату аліментів у майбутньому.
Просив суд, зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у справі №357/12890/15-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, шляхом зміни способу стягнення, а саме стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017року у справі №357/1163/17 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, шляхом зміни способу стягнення, а саме стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі №357/10752/23 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнення з нього на користь ОСОБА_1 на її особисте утримання 1/6 частину з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, шляхом зміни способу стягнення, а саме стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку, що місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 на її особисте утримання 1/10 частину з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року (справа №357/12890/15-ц, 2/357/3942/24) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття.
Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року (справа №357/1163/17, 2/357/1374/17) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року (справа №357/10752/23, 2/357/2971/23) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Змінено розмір коштів, що стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року (справа №357/10752/23, 2/357/2971/23) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на її особисте утримання, з 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на 1/10 частину заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку.
Після вступу рішення суду у даній справі в закону силу, виконавчі листи видані Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справах №357/12890/15-ц провадження № 2/357/3942/24, №357/1163/17 провадження №2/357/1374/17, №357/10752/23 провадження №2/357/2971/23 - відкликано з виконання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, в частині зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим,  ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що позивачем не надано жодного доказу, що було погіршення його матеріальних, фізичних чи інших умов, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні відповідні підтвердження, а саме наявність народження ще однієї чи декількох дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Зазначає, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом з дитинства, а тому вона, як мати, не має можливості працевлаштуватись та отримувати заробіток для утримання себе та спільної доньки з позивачем, а тому змушена перебувати на утриманні ОСОБА_2 .
Просила суд, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року в частині зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та на її особисте утримання, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року по справі №357/1163/17, яким було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 у розмірі від всіх доходів та на її особисте утримання в розмірі залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у справі №357/12890/15-ц позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та коштів на особисте утримання були задоволені. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: доньки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, починаючи 04 вересня 2015 року і до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_6 - 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі №357/1163/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання були задоволені. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 кошти на особисте утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02 лютого 2017 року до 16 серпня 2019 року.
Також, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року у справі №357/10752/23 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання було задоволено повністю. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2023 року і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно кошти на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 01 вересня 2023 року і до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку.
Вищевказані судові рішення набрали законної сили.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за вищевказаними судовими рішеннями з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей та кошти на особисте утримання, які становлять 100% від його доходів, що є прямим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», та погіршує матеріальний стан останнього, і відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8 ст. 7 СК України).
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Як було встановлено судом першої інстанції позовні вимоги позивача про зміну розміру стягнення аліментів ґрунтуються на тому, що наявні три рішення суду на підставі яких з нього стягується 1/3 частки його заробітку (доходу) на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та 1/6 частки його заробітку (доходу) на особисте утримання ОСОБА_4 до 15.08.2026 року, в той час, загальний розмір становить 100% від його доходів, що ставить його у скрутне матеріальне становище.
Колегія суддів звертає увагу, що при визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів, щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.
При зміні розміру аліментів, суд бере до уваги інтереси всіх дітей та сторін, так як згідно положень сімейного законодавства при наявності у платника аліментів інших дітей суд повинен виходити з рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання.
Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.
Таким чином, встановивши, що з позивача стягуються аліменти на утримання дітей та кошти на особисте утримання, які становлять 100% від доходів позивача, що є прямим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та погіршує матеріальний стан останнього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки, після даного зменшення аліментів на утримання дітей стягуватиметься сума, що не перевищуватиме 1/2 частини доходу позивача на утримання чотирьох дітей та 1/10 на особисте утримання ОСОБА_4 , що відповідає ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з позивача на утримання їх доньки, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану та неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду і необхідності зменшення їх розміру - спростовуються вимогами закону та фактичними обставинами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства, а тому ОСОБА_1 , як мати, не має можливості працевлаштуватись та отримувати заробіток для утримання себе та їх спільної з позивачем доньки, а тому змушена перебувати на утриманні ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміна розміру аліментів з 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/8 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей позивача на матеріальне забезпечення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц, провадження №61-46794св18.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, скарга як безпідставна не може бути задоволена, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив: 
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба