П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/38355/24	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.
15 квітня 2025 року
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області і на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 156050024831 від 16.09.2024 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи на Сєвєродонецькому державному виробничому підприємстві «Об`єднання АЗОТ» з 04.12.2000 року по 31.12.2001 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 від 09.09.2024 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 04.12.2000 року переведений на посаду майстра зміни цеху виробництва побутової хімії в Сєвєродонецькому державному виробничому підприємстві «Об`єднання АЗОТ». 20.12.2001 року проведено атестацію робочих місць, за результатами якої підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Однак, відповідачем не зараховано до спеціального стажу період роботи з 04.12.2000 року по 31.12.2001 року, у зв`язку з чим відмовлено у призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_2 наявна інформація про спеціальний стаж з 01.01.2001 року по 26.04.2009 року, тому пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 7 років 4 місяці 15 днів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року  частково задоволено позов ОСОБА_1 . 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 156050024831 від 16.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.05.1985 року по 23.10.1985 року та з 01.02.1996 року по 24.10.1996 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.12.2000 року по 31.12.2001 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в цій справі.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Зокрема, апелянт наголосив на відсутності у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку з огляду на відсутність необхідної кількості пільгового стажу.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлений у встановлений процесуальним законом спосіб, докази чого містяться у матеріалах справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 , 09.09.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 року, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке уповноважено розглядати заяву ОСОБА_1 від 09.09.2024 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 156050024831 від 16.09.2024 року відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. 
Вік заявника 57 років.
Необхідний страховий стаж – 30 років.
Страховий стаж позивача становить 37 років 02 місяці 02 дні.
Робота за списком № 2 – 7 років 04 місяці 15 днів.
Зниження пенсійного віку на 2 роки.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 року, а саме:
- період роботи з 21.05.1985 року по 23.10.1985 року, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення та датою наказу на звільнення;
- період роботи з 01.02.1996 року по 24.10.1996 року, оскільки відсутня назва підприємства, організації куди прийнято на роботу.
Вважаючи не вірним розрахунок пільгового стажу та порушеним право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того що, позивачу протиправно не враховано пільгового стажу період роботи з 04.12.2000 року по 31.12.2001 року, відомості про який внесені до трудової книжки та наявний запис про результати проведення атестації робочих місць, за результатами якої підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.  
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України   передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Отже, чоловіки, які мають не менше 31 року страхового стажу та не менше 6 років та 3 місяців пільгового стажу набувають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців пільгового стажу.
Відповідно до обставин даної справи, позивач у віці 57 років має страховий стаж 37 років 02 місяці 02 дні.
Водночас, спірним питанням виступає наявний пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5, позивачу зараховано до спеціального стажу період роботи з 01.01.2002 року по 24.06.2009 року та 7 років 4 місяці 15 днів (а.с.19).
Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі – Порядок №637).
Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 року позивач на підставі наказу №137к від 12.12.2000 року переведений на посаду майстра зміни цеху виробництва побутової хімії Сєвєродонецького державного виробничого підприємства «Об`єднання АЗОТ» та працював на вказаній посаді до 31.1.2004 року (а.с.27).
Крім того, трудовій книжці наявний запис про результати проведення атестації робочих місць за результатами якої підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, наказ № 1009 від 20.12.2001 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (застосовується до 16.01.2003 року) затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі X «Хімічне виробництво» передбачено, серед інших, робітники і майстри підприємств інших галузей промисловості  і  народного господарства, зайняті повний робочий день у технологічному процесі виробництва продукції, зокрема, побутової хімії.
В свою чергу колегія суддів зауважує, що проведення атестації робочого місця констатує певні умови праці, які дають право, зокрема, на пільгову пенсію. В той же час, період роботи з важкими умовами праці має бути врахований з моменту призначення особи на відповідну посаду, а не з моменту проведення атестації робочого місця. 
Таким чином, враховуючи що у спірний період позивач працював на посаді майстра цеху виробництва побутової хімії, з огляду на те, що періоди та пільговий характер роботи підтверджено записами у трудовій книжці позивача, яка в силу законодавства є основним документом, колегія суддів доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з 04.12.2000 року по 31.12.2001 року до пільгового стажу, діяло протиправно.
З таких обставин пільговий стаж позивача становить 8 років 5 місяців 13 днів, що дозволяє призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто у 57 років.
Щодо висновку відповідача, викладеному у оскаржуваному рішенні, про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи:
- з 21.05.1985 року по 23.10.1985 року, оскільки наявна розбіжність між датою звільнення та датою наказу на звільнення;
- з 01.02.1996 року по 24.10.1996 року, оскільки відсутня назва підприємства, організації куди прийнято на роботу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наявної у матеріалах справи трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 року (запис №1), позивач 21.05.1985 року зарахований на виробничо-технологічну практику учнем фрезерувальника до Заводу №1 навчального обладнання на підставі наказу №90 від 29.05.1985 року. Згідно з записом у трудовій книжці №3 позивача звільнено по закінченню практики на підставі наказу №90 від 29.05.1985 року.
Колегія суддів не вбачає порушень у невідповідності дати звільнення до дати наказу, оскільки виробнича практика є строковою, тому при зарахуванні позивача учнем фрезерувальника одночасно визначено період проходження практики.
Стосовно періоду роботи позивача з 01.02.1996 року по 24.10.1996 року на посаді начальника торгового відділу (запис у трудовій книжці №№12-13), колегія суддів не заперечує відсутність назви підприємства, однак вказує на наявність інших реквізитів, зокрема відтиску печатки, підпису та прізвища відвічальної особи. Крім того, колегія суддів наголошує на безперервності заповнення самої трудової книжки, відповідності вказаних періодів та їх узгодженості між собою.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Оскільки, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
До того ж, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, колегія суддів враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Таким чином, пенсійний орган не мав підстав для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 21.05.1985 року по 23.10.1985 року та з 01.02.1996 року по 24.10.1996 року. 
Враховуючи вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 156050024831 від 16.09.2024 року, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства в частині нарахованого страхового та пільгового стажу, тому є протиправним та підлягає скасуванню. 
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії, з урахуванням висновків суду.
В той же час, наведені апелянтом доводи відповідні висновки не спростовують,  тому оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 грудня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко