ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/2166/20	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В. В. 	
Провадження № 22-ц/817/392/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
без сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/2166/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Майоров Василь Олександрович, на заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:
у жовтні 2020 року АТ КБ “Приват Банк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту б/н від 10.01.2013 року у розмірі 134264,59 грн.
В обґрунтування позову посилаються на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ “ПриватБанк” з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.01.2013 року. 
АТ КБ “ПриватБанк” свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на 18 серпня 2020 року заборгованість складає 278928,73 грн, з яких: 6017,32 грн — заборгованість за кредитом, 272011,41 грн — заборгованість за відсотками за користування кредитом, 900 грн — заборгованість за пенею. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.
Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість в сумі 134264,59 грн, яка складається з 6017,32 грн — заборгованості за кредитом та 128247,27 грн — заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.01.2013 по 02.05.2019 року.
Заочним рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ “Приват Банк” заборгованість за кредитним договором у розмірі 134264,59 грн, а саме 6017 грн 32 коп заборгованості за кредитом та 128247 грн 27 коп заборгованості по процентах за користування кредитом з 10 січня 2013 року по 02 травня 2019 року, за кредитним договором № б/н від 10 січня 2013 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ “ПриватБанк” судовий збір у розмірі 2102 грн.
Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Зборівського районного суду у цивільній справі № 599/2166/20 за позовом АТ КБ “Приват Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Майоров І.М. просить скасувати заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд не врахував, що заборгованість за тілом кредиту сформувалась за рахунок нарахованих відсотків. Вказане підтверджується випискою з особового рахунку.
Проаналізувавши розрахунки позивача та перерахувавши суми грошових коштів, що там зазначені, відповідач вважає надані розрахунки неправомірними, а тому в даному випадку має бути застосована позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 03.07.2019 року номер провадження № 14-131цс19. 
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів і Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком, розмірах і порядках нарахування.
Отже, долучені до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature не можуть вважатися належними доказами на підтвердження позиції банку, оскільки у сукупності з інформацією, зазначеною відповідачем в анкеті-заяві, не свідчать про погодження саме таких умов нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій, оскільки, ані анкета-заява, ані паспорт споживчого кредитку, ані Витяг з Тарифів не містять інформації щодо наміру отримання відповідачем кредитної картки із встановленням кредитного ліміту у відповідному розмірі.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно стягнув проценти, та не врахував сплачені проценти в тіло кредиту.
У п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц, зроблено висновок, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить по ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Таким чином, відповідач заявляє про строк позовної давності на всю заборгованість (тіло кредиту, проценти, неустойка, комісія, тощо) по справі № 599/2166/20.
Представник АТ КБ “Приват Банк” - Гнатишак О.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майорова І.М., у якому зазначив, що не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості та її розміру.
Додатком до позовної заяви АТ КБ "ПриватБанк" приєднано завірений примірник виписки по рахунку кредитного договору, яким підтверджено підстави та умови нарахування заборгованості, котра відображена за розрахунком заборгованості, що заявлена до стягнення.
Отже, за наведеного, чітким і однозначним є висновок районного суду про підставність заявленої до стягнення суми заборгованості.
Про це також свідчить і заява сторони апелянта про застосування наслідків спливу строку позовної давності, адже лише за підставності заявлених вимог суд вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності, як самостійну підставу для відмови в позові.
Проте, із виписки за рахунком вбачається, що останні поповнення картки — сплата боргу позичальником мали місце: 02.07.2018 року на суму 1 000 грн, 19.06.2018 року на суму 1 000 грн та 05.06.2018 року 3 000 грн.
З врахуванням загального трьох річного строку позовної давності, що застосовується до нарахувань за тілом кредиту та відсотками, сплив строку припадає на 02.07.2021 року, натомість 23.11.2020 року судом вже винесено рішення по суті спору.
У судове засідання АТ КБ “ПриватБанк” та представник ОСОБА_1 - адвокат Майоров В.О. не з`явилися, однак повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.
       Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       Крім цього, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року задоволено клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Гнатишака О.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак він не скористався цим правом та не вийшов на зв`язок.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 10 січня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приват Банку, у якій погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і ним договір про приєднання до банківських послуг.
Анкета-заява не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт, проценти, строки та порядок повернення кредиту, інших платежів. 
Позивачем надано до анкети-заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 13), які відповідачем не підписані. 
З метою використання кредитних коштів Банк надавав у розпорядження відповідача кредитні картки, зокрема 10.01.2013 року кредитну карту №  НОМЕР_1 , з терміном дії 03/26, 16.10.2013 року кредитну карту №  НОМЕР_2 , з терміном дії 10/15 та 16.10.2013 року кредитну карту №  НОМЕР_3 , з терміном дії 06/17, що підтверджується довідкою, виданою позивачем (а.с. 10). 
В подальшому відповідач на підставі укладеного договору про надання банківських послуг отримав від Банку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 11) та випискою за картковим рахунком на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 47-51). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 10.01.2013 року станом на 18 серпня 2020 року заборгованість склала 134264,59 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту – 6017,32 грн., заборгованість за відсотками – 128247,27 грн (а.с. 6-9). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності матеріалами справи того, що відповідач користувався кредитними коштами та факту невиконання відповідачем покладеного на нього зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з такого.
Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).
Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Матеріалами справи підтверджено, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг від 10.01.2013 № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до “Умов та правил надання банківських послуг “ПриватБанку” (а.с.12).
       Проте у наданій до суду заяві-анкеті від 10.01.2013 року інформація про процентну ставку відсутня. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.01.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як на невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими «Тарифами» та «Умовами і правилами надання банківських послуг» відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву про приєднання до «Умов та правил» надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 128247 грн 27 коп є необґрунтованим, оскільки належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань у встановленими законом формі та порядку позивачем надано не було.
Отже, апеляційна скарга в частині вимог про відмову у стягненні процентів ґрунтується на законі та є обґрунтованою.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються наявною у матеріалах справи випискою про рух коштів за договором № б/н за період з 11.01.2013 по 31.03.2020 та розрахунком заборгованості з 16.10.2013 по 18.08.2020, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 активно користувався як кредитними коштами у вказані періоди, так і здійснював погашення такої заборгованості (а.с.6-9, 47-51).
Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 6017 грн 32 коп є обґрунтованим. Також, наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої в даному випадку дорівнює 6017 грн 32 коп.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом першої інстанції рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1128247 грн 27 коп ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні цієї суми. Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту в розмірі 6017 грн 32 коп ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, слід змінити розмір стягнуто судового збору із ОСОБА_1 в користь АТ КБ “ПриватБанк”, за розгляд справи в суді першої інстанції, зменшивши його із 2102 грн до 95 грн. 
       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Майоров Василь Олександрович, задовольнити частково.

       Заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 128247 гривень 27 копійок скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк “Приват Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

       Зменшити розмір стягнутого із ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства Комерційний банк “Приват Банк” судового збору із 2102 гривні до 95 гривень.

       В решті заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін. 

       Стягнути із акціонерного товариства Комерційний банк “Приват Банк” в користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2407,10 гривень.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 25 квітня 2025 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       О.З. Костів