ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3337/25 Справа № 214/8102/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 214/8102/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 
УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 17 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3135409097, а також паспорт кредиту № 5409097, відповідно до умов яких останній було надано кредит в сумі 73 727,47 грн на 36 місяців, зі сплатою річних процентів в розмірі 11,99% від суми боргу за договором та щомісячний процентів в розмірі 2,99% від суми кредиту. 
20 вересня 2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору факторингу № 200921. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 ркоу, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене підтверджується меморіальним ордером № 768960451 від 20 вересня 2021 року, щодо сплати фінансування за договором факторингу. 
Посилаючись на вказані обставини та неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 29 липня 2024 року становить 105 992,25 грн, з яких: 59 709,41 грн - заборгованість за тілом кредиту, 539 грн - заборгованість за річними процентами, 45 743,84 грн - заборгованість за щомісячними процентами, а також просив суд стягнути понесені по справі судові витрати. 
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 3135409097 від 17 травня 2021 року у розмірі 60 248 грн 41 коп, яка складається з 59 709,41 грн - заборгованості по тілу кредиту, 539 грн - заборгованість по річним процентам. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» 1 721 грн 17 коп в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні щомісячних відсотків в розмірі 45 743,84 грн скасувати та в цій частині позовні вимоги задовольнити, в іншій частині залишити судове рішення без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що паспортом кредиту, як частиною кредитного договору передбачено нарахування щомісячних відсотків в розмірі 2,99 % від суми кредиту. Розділом 6 паспорту встановлений графік погашення заборгованості за кредитним договором в т.ч. щомісячних відсотків (2 204,46 грн щомісячно). Відповідно до правових висновків Верховного Суду у справі № 213/1305/20 в постанові від 05 серпня 2022 року та від 12 серпня 2019 року у справі № 454/884/17 були розглянуті питання правомірності нарахування зазначеного виду відсотків та визначено право кредитора в їх нарахуванні. В даній справі позивачем було надано суду розрахунок заборгованості. Відповідно до розділу 2 цього розрахунку міститься інформація про щомісячні відсотки. Зазначений розділ так і називається «Розрахунок суми нарахованих щомісяч.відсотк. за кредитним договором станом на 29.07.2024.». отже зазначений розділ містить 1) період нарахування щомісячних відсотків (колонки 1 та 2); 2) сума нарахованих щомісячних відсотків (колонка 3); 3) дата сплати щомісячних відсотків (колонка 4) 4) сума сплачених щомісячних відсотків (колонка 5). Окрім того, позивачем надано суду, окрім інших виписок, виписки по рахункам № НОМЕР_1 (прострочені щомісячні відсотки) та № НОМЕР_2 (поточні щомісячні відсотки). Зазначені виписки є первинними документами та містять зокрема інформацію про нарахування цих відсотків та суми та дати сплати відповідачем тобто підтверджують інформацію зазначену в розрахунку. Отже твердження суду про відсутність розрахунку щомісячних відсотків та інформації про їх сплату є безпідставною.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення. 
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , в простій письмовій формі, було укладено кредитний договір № 3135409097, який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору та не спростовано відповідачкою (а.с.4 - копія договору).
Згідно частини 1 цього Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Тип кредиту - кредит, сума кредиту – 73 727 47 грн, строк, на який надається кредит - 36 місяців.
Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5409097 з погодженими, в тому числі, сумою кредиту, строком кредиту, щомісячними процентами в розмірі 2,99 %, загальними процентами (річні) 11,99 %, порядком повернення кредиту: кількістю та розміром платежів, періодичністю внесення (графіком платежів) (а.с.5-6).
20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», як клієнтом, та АТ «Таскомбанк», як фактором, укладено договір факторингу № 200921, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу, АТ «Таскомбанк» отримало право грошової вимоги до боржниці ОСОБА_1 за договором № 3135409097 (а.с.13).
У зв`язку з порушеннями зобов`язань, станом на 29 липня 2024 року, наявна заборгованість 105 992,25 грн, з яких: 59 709,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 539 грн - заборгованість за річними процентами; 45 743,84 грн - заборгованість за щомісячними процентами.
Встановивши, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в обумовлені договором строки, позивач АТ «Таскомбанк», який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача 59 709,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 539 грн - заборгованість за річними процентами. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 45 743,84 грн заборгованості за щомісячними процентами у зв`язку з недоведеністю їх розміру.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено, що 30 червня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , в простій письмовій формі, було укладено кредитний договір № 3135409097, який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 .
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», як клієнтом, та АТ «Таскомбанк», як фактором, укладено договір факторингу № 200921, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру права вимоги до договору факторингу № 00921 від 20 вересня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3135409097 від 17 травня 2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «ЦФР» щодо заборгованості у розмірі 73 727,47 грн, у тому числі: по тілу кредиту 68 721,93 грн, за відсотками 584,78 грн, по щомісячним процентам 1 976,41 грн (а.с.12).
Таким чином, після підписання реєстру прав вимог до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договори факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.
Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме АТ «Таскомбанк» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Тобто, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором АТ «Таскомбанк» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.
Станом на 29 липня 2024 року, наявна заборгованість 105 992,25 грн, з яких: 59 709,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 539 грн - заборгованість за річними процентами; 45 743,84 грн - заборгованість за щомісячними процентами.
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту узгоджується з випискою по рахунку (а.с.15-48) та відповідачкою не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Встановлено, що, згідно частини 1 Кредитного договору № 3135409097 від 17 лютого 2021 року, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Строк, на який надається кредит становить 36 місяців, та останній платіж за кредитом підлягає сплаті 17 лютого 2024 року.
Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5409097 з погодженими, в тому числі, сумою кредиту, строком кредиту, щомісячними процентами в розмірі 2,99%, загальними процентами (річні) 11,99%, порядком повернення кредиту: кількістю та розміром платежів, періодичністю внесення (графіком платежів) (а.с.5-6).
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку кредитування та останній платіж за кредитом мав бути внесений 17 лютого 2024 року, то у позивача були наявні підстави для нараховування щомісячних процентів в розмірі 2 204,46 грн за користування даним кредитом до 17 лютого 2024 року, як то передбачено Паспортом споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5409097, що не було враховано судом першої інстанції.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку – розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним, повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі № 775/7704/15 від 23 січня 2018 року.
Заборгованість відповідачки по щомісячних процентах за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за розрахунком позивача, який позичальницею не спростовано та з яким погоджується суд апеляційної інстанції, станом на 29 липня 2024 року, становить 39 130,46 грн і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за щомісячними процентами за Кредитним договором № 3135409097 від 17 лютого 2021 року з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за щомісячними процентами станом на 17 лютого 2021 року в розмірі 39 130 грн 46 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» та збільшує цей розмірі з 1 721,17 грн до 2 839 грн, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Також, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» понесені банком та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 677 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за щомісячними процентами за Кредитним договором № 3135409097 від 17 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за щомісячними процентами за Кредитним договором № 3135409097 від 17 лютого 2021 року - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за щомісячними процентами станом на 17 лютого 2021 року в розмірі 39 130 (тридцять дев`ять тисяч сто тридцять) грн 46 коп.
Змінити рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судового збору, збільшивши його з 1 721 грн 17 коп до 2 839 (дві тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 677 (одна тисяча шістьсот сімдесят сім).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року. 

Головуючий:

Судді: