ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3202/23                        Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/818/60/25                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про встановлення батьківства або материнства

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2025 року                                                                               м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.
суддів колегії      Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Холод М.В., 
розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі за позовом  ОСОБА_2   до  ОСОБА_1 , Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання батьківства,
в с т а н о в и в:
          ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни до актового запису №119 від 16.02.2022 року про народження дитини. 
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що протягом багатьох років він був знайомим з матір`ю дитини - ОСОБА_4 , мав з нею близькі стосунки засновані на довірі та щирих почуттях, проводив з нею багато часу та планував укласти шлюб. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Запис про батька дитини - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 -зроблено зі слів матері в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Опікуном дитини є її рідна бабуся, мати Гр. ОСОБА_4 . 
ОСОБА_1 не схвалює його спілкування з дитиною та чинить перешкоди у налагодженні відносин з донькою та відкрито не визнає його батьківство. В зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.
       Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання батьківства задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Внесено зміни до актового запису №119 від 16.02.2022 року про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Основ`янсько-Слобідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, виключивши інформацію про батька дитини ОСОБА_5 , та вказати в графі «Батько» - ОСОБА_2 ».

       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд розглянув справу без участі відповідача, хоча нею подавались обґрунтовані клопотання про відкладення розгляду справи з підстав хвороби як відповідача так і дитини, якою вона опікується.
Судом проігноровано право ОСОБА_1 на безпосередню участь у судовому засіданні, розглянуто справу, не надано право представляти себе в суді самостійно та надання пояснень безпосередньо в судовому засіданні.
Судом не взято до уваги та не надано оцінку тому факту, що з часу народження дитини позивач не намагався реалізувати свої батьківські обов`язки, або просто допомоги дитині в скрутні часи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представниці відповідача - адвоката Бикової О.Ю., розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, чия явка не була визнана обов`язковою, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому колегія суддів з урахуванням неодноразового відкладення розгляду справи за ініціативою апелянта відсутності доказів поважних причин її неявки у судове засідання 24.04.2025, з метою забезпечення розгляду скарги у розумний строк, розглядає скаргу за відсутності апелянта, яка свого представника у судове засідання також не направила.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2022 року, виданого Основ`янсько-Слобідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) батьком дитини зазначений - ОСОБА_5 , а матір`ю дитини - ОСОБА_4 , державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 18 лютого 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Походження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від позивача ОСОБА_2 підтверджується висновком проведеної експертами Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, в рамках даної справи експертизи № СЕ-19/121-23/19807-БД від 26.10.2023, за яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини - малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірність даної події складає 99,99998%.
Для відбору зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи до відділу біологічних досліджень Харківського НДЕКЦ МВС України з`явились ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
Згідно з положеннями ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.
Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до роз`яснень наведених п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Згідно з п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У ч. 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В силу ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1-7 ст.102 ЦПК України  висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти РФ № 3451/05, § 34).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_4   є матір`ю дитини   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 , зазначено, що відомості про батька дитини « ОСОБА_5 » у свідоцтві про народження були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
За результатами проведеної експертами Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, в рамках даної справи експертизи №СЕ-19/121-23/19807-БД від 26.10.2023, за яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком дитини - малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірність даної події складає 99,99998%.
Вказана експертиза була проведена на виконання ухвали суду першої інстанції, на експертизу було надано його зразок букального епітелію ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , який було відібрано в кімнаті відбору зразків відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС. 
Висновки експерта є чіткими і однозначними. Даних на спростування цього висновку матеріали справи не містять, а наявність одних лише сумнівів відповідача не є достатньою підставою для неврахування його судом. 
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження факту батьківства.
Також важливим є те, що, визнання ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , відповідає якнайкращім її інтересам щодо визначення її походження та відповідної участі батьків у вихованні та утриманні.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, а саме - неповідомлення її про судові засідання та про проведення судових засідань за її відсутністю.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення відповідача про час, місце розгляду справи. Проте ОСОБА_7 неодноразово надавала суду клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, які не всі підтверджені належними доказами про поважність причин не з`явлення в судові засідання.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим. Доводами апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції не спростовується.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2025 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді                                                                         Ю.М. Мальований.

                                                                               О.Ю. Тичкова.