Справа № 452/1075/24                                Головуючий у 1 інстанції: Титов А.О. 
Провадження № 22-ц/811/1916/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
секретар Салата Я.І.
розглянувши у відсутності учасників справи в м. Львові цивільну справу №452/1075/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в :
13 березня 2024 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2016 року між сторонами у справі, з метою створення сім`ї, зареєстровано шлюб. Однак, сімейне життя не склалося, подальше збереження шлюбу і спільне життя є неможливим, шлюбні відносини фактично припинені.
Просить розірвати шлюб, укладений 05 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Старосамбірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про, що було зроблено відповідний актовий запис.
Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року клопотання відповідача про призначення подружжю строку для примирення - залишено без задоволення.
Позов задоволено.
Розірвано шлюб зареєстрований 05 липня 2016 року де: чоловік - ОСОБА_3 , дружина - ОСОБА_1 .
Стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було необ`єктивно надано оцінку обставинам справи. З вересня 2023 року сторони не проживають разом у зв`язку з мобілізацією позивача, тобто сторони не проживають спільно з об`єктивних причин, а не у зв`язку з припиненням шлюбних відносин, а також вони не мали часу на примирення. Не було враховано наявність двох неповнолітніх дітей.
Просить скасувати рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
03 вересня 2024 року від представника ОСОБА_3 – адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Стверджує, що примирення і збереження шлюбу між сторонами є неможливим.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року надано сторонам у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк для примирення протягом шести місяців.Зупинено провадження у справі. 
17 жовтня 2024 року позивач надіслав додаткові пояснення у яких зазначив, що подальше спільне життя з відповідачкою є неможливим та суперечить його інтересам . Інтереси дітей не порушуються, оскільки ним сплачуються аліменти. 
28 квітня 2025 року позивач надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що наполягає на розірванні шлюбу, стверджує, що примирення не відбулося. 
Ухвалою судового засідання від 28 квітня 2025 року провадження у справі поновлено. Розгляд справи продовжено.
Відповідач та її представник –адвокат Гірник О.О. у судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що стверджується довідкою про доставку електронного документу. Причини неявки суду не повідомили.
Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Судом встановлено, що позивач і відповідач зареєстрували шлюб 05 липня 2016 року у Старосамбірському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області , актовий запис 23, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 06 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Мінвстерства юстиції (м.Одеса0(а.с.6). 
Сторони є батьками двох дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, звернення з позовом про розірвання шлюбу свідчить про стійке бажання позивача розірвати шлюб з відповідачем, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, відмова у задоволенні позову матиме наслідком фактичне примушування позивача до шлюбу, що є неприпустимим. 
       Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
       Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
       Згідно з статтею 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.
       Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
       Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Виходячи із змісту ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
       Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
       Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).
       Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
       Судом апеляційної інстанції вжито заходи для примирення подружжя, однак таке не відбулося, позивач категорично стверджує, що збереження шлюбу з відповідачкою, суперечить його інтересам. 
       Встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, втратили один до одного почуття любові, поваги, що сім`я існує формально, примирення і збереження сімейних відносин між сторонами є неможливе, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим, що свідчить про наявність підстав для розірвання шлюбу.
       Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, відповідач в судове засідання жодного разу не прибула, не надала доказів того, що вона вживала заходів для примирення про які просила в апеляційній скарзі і суд на її прохання надав можливість сторонам примиритися. 
       Рішення суду відповідає вимогам процесуального права, судом правильно застосовані норми сімейного законодавства, зокрема щодо можливості розірвати шлюб за позовом одного з подружжя та щодо відсутності підстав для збереження шлюбу.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 28 квітня 2025 року. 

Головуюча суддя                                                                 Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                         Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк