ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/63454/19-ц
провадження № 61-15084св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Ситнік О. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Правекс Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудь Ганна Ігорівна, на постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк») про відшкодування збитків.
Позов обґрунтований тим, що 24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», був укладений договір № 29 майнового найму індивідуального сейфа, згідно з пунктом 1.1 якого банк надав йому в майновий найм індивідуальний сейф №  НОМЕР_1 розміром 240x303x450 мм на строк з 24 лютого 2015 року до 23 серпня 2015 року.
03 серпня 2015 року між ним та ПАТ КБ «Правекс Банк» був укладений договір комплексного обслуговування фізичної особи, відповідно до якого банк за анкетою-заявою клієнта (зі змінами), що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язався надати послуги майнового найму індивідуального сейфа з багаторівневим механічним захистом для збереження в ньому майна за плату строком до 31 липня 2017 року.
У 2015 році він поклав в індивідуальний сейф № НОМЕР_1 власні грошові кошти, а саме: 1 780 000,00 дол. США, 1 230 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків, а також документи (оригінал договору оренди індивідуального сейфа, медичну страховку та анкету-заяву майнового найму індивідуального сейфа, медичну страховку). 
Протягом 2015-2016 років із індивідуального сейфу він забрав частину коштів у розмірі 230 000,00 євро, а тому у період з серпня 2015 року до 05 грудня 2016 року в індивідуальному сейфі зберігалися грошові кошти у розмірі 1 780 000,00 дол. США, 1 000 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків.
14 листопада 2016 року під час перевірки вмісту сейфа він виявив, що всі грошові кошти та документи були на місці, проте 05 грудня 2016 року під час перевірки вмісту сейфа виявив, що грошові кошти та документи зникли. У зв`язку з цим, він одразу повідомив працівників банку і поліцію про факт викрадення грошових коштів та документів із сейфу та на підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження від 05 грудня 2016 року № 12016180010008425 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 185 Кримінального кодексу України.
Крадіжка грошових коштів і документів із сейфа сталася внаслідок порушення банком своїх зобов`язань за умовами договору, а також порушень банком та його працівниками вимог законодавства щодо організації приміщення сховища, ідентифікації клієнтів та забезпечення належного доступу до сховища, а тому банк зобов`язаний відшкодувати завдані йому збитки, оскільки між ним і банком виникли правовідносини за якими останній зобов`язався забезпечити цілісність сейфа. 
Ані сховище банку, ані шафа з індивідуальними сейфами не були обладнані сигналізацією, що підтверджується висновком банку за матеріалами службового розслідування від 13 грудня 2016 року № 07-02/146 К1, яким встановлено недотримання законодавчих вимог щодо захисту цілісності індивідуальних сейфів та сховищ.
Відповідно до вимог законодавства сховище банку мало бути обладнане відеоспостереженням, що забезпечило б нагляд за схоронністю індивідуальних сейфів, та окремими кабінами клієнтів, що забезпечило б збереження в таємниці того, що клієнт зберігає в індивідуальному сейфі та унеможливлювало би доступ клієнтів до чужих сейфів. Проте у сховищі банку не було дотримано жодної із цих вимог, адже не було ні відеоспостереження, ні окремих кабінок, чим було порушено зобов`язання щодо забезпечення цілісності сейфа і створено умови для здійснення крадіжки грошових коштів позивача. 
В ході досудового розслідування встановлено, що особа, яка представилася ОСОБА_2 , використала втрачений паспорт ОСОБА_2 для найму індивідуального сейфа та доступу до приміщень сховища банку. Ця особа пред`явила працівникам банку підроблений паспорт для ідентифікації. Проте працівники банку, у порушення вимог законодавства, Правил майнового найму індивідуальних сейфів та своїх посадових інструкцій не здійснили належної ідентифікації клієнта та уклали з особою договір на підставі підробленого паспорта, внаслідок чого особа, яка представилася ОСОБА_2 , на підставі підробленого паспорта отримала доступ до сховища та індивідуальних сейфів клієнтів банку та вкрала належні йому грошові кошти.
Отже, банк не виконав покладених на нього обов`язків щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача, у зв`язку з чим банк зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані збитки.
Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з АТ «Правекс Банк» на свою користь 1 780 000,00 дол. США, 1 000 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків. 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнено з АТ «Правекс Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 780 000,00 дол. США, 1 000 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що надані позивачем докази у їх сукупності є достатніми для висновку про доведеність того факту, що  ОСОБА_1 в орендованому у відповідача індивідуальному сейфі у період з 14 листопада 2016 року до 05 грудня 2016 року зберігав грошові кошти, які були викрадені невставленою особою внаслідок того, що банк не виконав своїх обов`язків щодо забезпечення цілісності сейфа, не дотримався законодавчих вимог щодо безпеки сховища та індивідуальних сейфів, допустив до сховища особу за недійсним паспортом, що призвело до крадіжки грошових коштів позивача.
Договір позики, який укладений 24 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 , є належним та допустимим доказом на підтвердження отримання позивачем від ОСОБА_3 грошових коштів, які були позивачем поміщені до індивідуального сейфу № НОМЕР_1.
АТ «Правекс Банк» було зобов`язане належним чином забезпечити цілісність орендованого ОСОБА_1 індивідуального сейфа № НОМЕР_1 і порушення цього зобов`язання має наслідком настання для банку цивільно-правової відповідальності.
Такий висновок узгоджується та кореспондується з науковим висновком щодо відповідальності банку за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, який складений 25 липня 2022 року доктором юридичних наук, професором, членом Науково-консультативної ради при Верховному Суді Беляневич O. A. Проведеними в рамках кримінального провадження № 12016180010008425 трасологічними експертизами встановлено, що замок індивідуального сейфа, в якому позивач зберігав власні грошові кошти та документи, був відкритий за допомогою сторонніх твердих предметів, а не штатного ключа, що дало змогу викрасти грошові кошти та документи.
З урахуванням наявних у справі доказів, зокрема, протоколу огляду місця події від 06 грудня 2016 року та висновку банку за результатами службового розслідування від 13 грудня 2016 року, зберігання цінностей здійснювалося у сейфі (шафі) з індивідуальними сейфами; шафа знаходилася у приміщенні, яке виконувало роль передсховища; відеоспостереження у сховищі було відсутнє; індивідуальні сейфи не були обладнані сигналізацією; кабіна клієнтів не була облаштована (відсутня).
Установивши, що зникнення належних ОСОБА_1 грошових коштів із орендованого ним у ПАТ КБ «Правекс Банк» індивідуального сейфу зумовлено недостатністю вжитих банком заходів по охороні індивідуального сейфу та неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов`язань із забезпечення недоторканості вмісту відповідного сейфу, суди дійшли висновку про те, що у даному випадку наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, що є підставою для відшкодування завданих ОСОБА_1 збитків за рахунок відповідача ПАТ КБ «Правекс Банк», оскільки протиправна поведінка останнього безпосередньо вплинула на настання наслідків у вигляді зникнення коштів позивача, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою банку та понесенням позивачем збитків.
Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року касаційну скаргу АТ «Правекс Банк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд не перевірив доводів відповідача про те, що позивач не є поклажодавцем, відповідач не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу в тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища банку, а також доводів про те, що між сторонами був укладений договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, передбачений статтею 971 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тобто без відповідальності банку за вміст сейфа; не дослідив доводів банку щодо укладення позивачем договору добровільного страхування майна, фінансового ризику та відповідальності перед третіми особами.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду мотивована тим, що суд першої інстанції, покладаючи на відповідача відповідальність за завдання позивачу збитків, не навів мотивування, у чому полягає протиправна поведінка відповідача. Беручи до уваги доводи позову про те, що понесення позивачем можливої шкоди стало наслідком вчинення крадіжки майна третьою особою, суд першої інстанції не встановив, яким чином деліктне зобов`язання третьої особи співвідноситься з договірними зобов`язаннями банку. Посилаючись на порушення банком передбачених договором гарантій, суд першої інстанції не вказав, які саме положення договору відповідачем порушені, якими доказами підтверджуються ці обставини, а також чим підтверджується вина банку у заподіянні позивачу збитків. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатРудь Г. І., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, просить їїскасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 243/8375/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 758/2428/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі
№ 372/4948/15-ц, від 17 вересня 2019 року у справі № 750/3651/17-ц.
У разі втрати речі, яка була поміщена в індивідуальний банківський сейф, банк буде нести цивільно-правову відповідальність за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, якщо буде доведено, що це сталося через неналежне виконання обов`язків щодо забезпечення схоронності індивідуального сейфу. Неналежним виконанням банком цього обов`язку може бути, зокрема, факт зникнення майна з сейфа клієнта, не з волі останнього.
З огляду на вищенаведене, у цій справі суд повинен врахувати, що за договором майнового найму індивідуального сейфа, що не охороняється банком (стаття 971 ЦК України), який включає в себе елементи майнового найму (оренди), зберігання, охорони, відповідач не виконав своїх зобов`язань в частині забезпечення відповідного технічного стану сховища з індивідуальними банківськими сейфами та не організував охорону приміщень банку, в тому числі охорону сховища для індивідуальних сейфів. Внаслідок невиконання таких зобов`язань відповідачем завдано збитки позивачу.
Сторони у справі мають протилежну правову позицію щодо оцінки протоколу проведення слідчого експерименту від 29 листопада 2019 року, отриманого у межах кримінального провадження № 12016180010008425. Водночас у матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано, висновки експертів на підтвердження або спростування обставини щодо можливості поміщення відповідної суми грошових коштів у сейф.
Проте, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення судових експертиз, тим самим позбавив позивача можливості виконати свій обов`язок, передбачений частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо стандарту доказування, та довести факт поміщення грошових коштів у сейф, а також факт злому індивідуального банківського сейфа сторонніми особами. 
Аргументи інших учасників справи
У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Правекс Банк» на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові та у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року правильно застосовано усталений правовий висновок, що був неодноразово висловлений та підтверджений Верховним Судом, зокрема про те, що банки при здачі в найм (оренду) банківського сейфа не несуть відповідальності за його вміст, у тому числі у випадку зникнення цінностей за наслідками вчинення третіми особами злочину у разі укладення договору на підставі статті 971 ЦК України. 
Проте у касаційній скарзі позивач вказує підставою касаційного оскарження судового рішення саме на необхідність відступлення від такого висновку з огляду на те, що між учасниками справи нібито існували правовідносини так званого «змішаного договору», що полягають в тому, що банк нібито у подібних правовідносинах зобов`язаний нести відповідальність та ризики, як у відносинах з відповідального зберігання майна, відповідно до вимог статті 970 ЦК України. 
Водночас позивач у касаційній скарзі визнає, що між сторонами було укладено договір з надання в оренду (найм) банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа (стаття 971 ЦК України). 
Так звана концепція «змішаного» договору аргументується наявністю двох наукових висновків на її підтвердження: висновок проф. ОСОБА_4 та висновок проф. ОСОБА_5 . 
Проте обидва висновки подавалися позивачем поза межами процесуальних строків під час апеляційного розгляду справи та не стосуються застосування аналогії права чи закону, а також застосування норми іноземного права у розумінні статті 114 ЦПК України, про що банк неодноразово вказував.
У касаційній скарзі позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції нібито порушив статті 12, 263 ЦПК України шляхом нібито безпідставного відхилення клопотань позивача про проведення експертиз, а в оскарженій постанові не вказано причин такої відмови. 
Проте банк вважає за необхідне звернути увагу суду, що такі клопотання були відхилені судом протокольним рішенням з огляду на їх подання з порушенням процесуальних строків - після закінчення дослідження доказів, перед початком судових дебатів у суді апеляційної інстанції (повторний розгляд справи), на четвертому році вирішення цієї справи. 
Позивачем не було наведено жодних обґрунтувань необхідності проведення: експертизи місткості індивідуального сейфа, якою може бути встановлено лише теоретичну можливість розміщення певної кількості грошових коштів у сейфі, та трасологічної експертизи, якою може бути встановлено лише злом замка сейфа банку. 
З огляду на викладене, такі дії були вчинені позивачем умисно та свідомо і виключно з метою перешкоджання своєчасному розгляду цієї справи, враховуючи те, що представники позивача у цій справі неодноразово вводили суд в оману, зловживали своїми процесуальними правами з метою перешкоджання здійснення судочинства.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбаченихпунктами 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24 лютого 2015 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ КБ «Правекс Банк» (банк) був укладений договір майнового найму індивідуального сейфа № 29, згідно з пунктом 1.1 якого банк надав клієнту в майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1 розміром 240х303х450 на строк з 24 лютого 2015 року до 23 серпня 2015 року (т. 1, а. с. 13).
03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс Банк» був укладений договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100162738, відповідно до пункту 1.2 якого банк за анкетою-заявою клієнта, що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язується надати клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» (далі - Правила), що розміщені в приміщеннях установ банку та офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.pravex.ua та обрані клієнтом послуги на умовах, визначених анкетою-заявою клієнта, чинними на момент проведення операції тарифами банку, Правилами, Правилами міжнародних платіжних систем, даним договором та внутрішніми нормативними документами банку. Клієнт має право скористатися будь-якою послугою, що надається банком в рамках комплексного обслуговування, яке здійснюється відповідно до умов цього договору. Підставою для надання банком тієї або іншої послуги є надання клієнтом анкети-заяви банку, форма якої є невід`ємною частиною Правил (а також надання інших необхідних для отримання такої послуги документів) (т. 2, а. с. 33-37). 
03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс Банк» підписано анкету-заяву № 47 майнового найму індивідуального сейфа, згідно з якою продовжено строк майнового найму індивідуального сейфу № НОМЕР_1 на строк з 03 серпня 2015 року до 03 серпня 2016 року включно. Оплата за користування сейфом становить 3 364,17 грн, крім того ПДВ - 672,83 грн (т. 1, а. с. 14).
01 серпня 2016 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс Банк» було підписано анкету-заяву № 85 майнового найму індивідуального сейфа, відповідно до якої позивачу банком надано у майновий найм індивідуальний сейф № НОМЕР_1 розміром 240х303х450 мм на строк з 01 серпня 2016 року до 31 липня 2017 року. Оплата за користування сейфом складає 2 129,17 грн, крім того ПДВ - 425,83 грн (т. 1, а. с. 15).
Судами встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов вказаного вище договору банком було надано у тимчасове користування ОСОБА_1 індивідуальний сейф № НОМЕР_1 та відповідні ключі.
14 листопада 2016 року ОСОБА_1 при відвідуванні банку перевірив вміст індивідуального сейфа № НОМЕР_1 та встановив, що усі грошові кошти та документи були в сейфі.
05 грудня 2016 року близько 14 год 30 хв. ОСОБА_1 при перевірці вмісту індивідуального сейфа № НОМЕР_1 виявив зникнення належних йому грошових коштів у розмірі 1 780 000,00 дол. США, 1 000 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків, про що ним в цей же день було повідомлено працівників та керівництво банку і поліцію.
На підставі заяви ОСОБА_1 про крадіжку грошових коштів та документів із індивідуального сейфа, Рівненським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження № 12016180010008425 від 05 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою стаття 185 КК України.
На підтвердження знаходження в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 1 780 000,00 дол. США, 1 000 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків позивач ОСОБА_1 послався на: протокол огляду від 26 листопада 2019 року та протокол проведення слідчого експерименту у 29 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 12016180010008425, з яких вбачається, що вказані грошові кошти могли поміститися та зберігатися у індивідуальному сейфі позивача розміром 240x303x450 мм, розташованому у відділенні ПАТ КБ «Правекс Банк» на вул. Княгині Ольги, 5 у м. Рівне (т. 1, а. с. 257-272); протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від 05 грудня 2016 року та протокол допиту потерпілого ОСОБА_1 від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 12016180010008425 (т. 1, а. с. 155-160). 
У кримінальному провадженні № 12016180010008425 постановою слідчого Рівненського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Ярмольчука Ю. В. від 23 жовтня 2019 року було призначено психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою комп`ютерного поліграфа з метою перевірки обставин і деталей вчинення крадіжки, а також перевірки показань потерпілого ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 165-168).
За результатами проведення психологічної експертизи (опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа) експертом поліграфологом ОСОБА_6 складено висновок експерта від 31 жовтня 2019 року № 03110/031-Я, відповідно до якого в ході експертизи у  ОСОБА_1 виявилися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у 2015 році помістив у індивідуальний сейф ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у сумі 1 780 000,00 дол. США номіналом по 100 дол. США, складені у пачки по 10 000,00 дол. США, 1 230 000,00 євро номіналом по 500 євро складені у пачки по 50 000 євро, 230 000,00 швейцарських франків номіналом по 1 000 та 200 швейцарських франків. В ході експертизи не виявлялися психофізіологічні реакції на запитання, які свідчать про те, що він у період часу від серпня 2015 року до 05 грудня 2016 року забирав самостійно або у змові з ким-небудь із індивідуального сейфу ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у сумі 1 780 000,00 дол. США номіналом по 100 дол. США, 1 000 000,00 євро номіналом по 500 євро, 230 000,00 швейцарських франків номіналом по 1 000 та 200 швейцарських франків (т. 1, а. с. 169-224).
На підтвердження джерела походження коштів ОСОБА_1 до позовної заяви додав копію договору позики (безпроцентний) від 24 лютого 2015 року, який укладений між ОСОБА_3 (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником), відповідно до пунктів 1.1, 2.2 якого позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику в сумах: 1 800 000,00 доларів США, що становить 50 924 160,00 грн; 1 250 000,00 євро, що становить 39 954 250,00 грн; 250 000,00 швейцарських франків, що становить 7 449 300,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений строк - 24 липня 2019 року (т. 1, а. с. 161-163).
ОСОБА_1 надав письмову розписку про отримання позики від 24 лютого 2015 року, відповідно до якої він підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 в борг вказану вище суму грошових коштів в повному обсязі, які він зобов`язується повернути до 24 липня 2019 року (т. 1, а. с. 164).
Департаментом із запобігання легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинними шляхом і внутрішньої безпеки проведено службове розслідування відносно заяви ОСОБА_1 щодо крадіжки коштів, за результатами якої надано висновок від 13 грудня 2016 року № 07-02/146 КІ, відповідно до якого індивідуальні сейфи сигналізацією не обладнані, камери спостереження в приміщенні, де знаходяться сейфи, відсутні (т. 1, а. с. 20-21).
За результатами проведеної в рамках кримінального провадження № 12016180010008425 судової трасологічної експертизи замка сейфа, з якого було викрадено грошові кошти позивача, експерт у висновку від 29 березня 2017 року № 1.2-1363/16 встановив, що на сувальдах та внутрішніх поверхнях прирізного замка, вилученого 06 грудня 2016 року в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «Правекс Банк» на вул. Княгині Ольги, 5 у м. Рівне, виявлено сліди дії стороннього предмету. Вирішити питання про ідентифікацію слідів дії стороннього предмету, без конкретного екземпляру знаряддя не виявилось можливим (т. 1, а. с. 59-93).
У висновку експерта від 29 березня 2019 року № 1.5-88/19 за результатами судової трасологічної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 12016180010008425 зазначено, що прирізний замок, вилучений 06 грудня 2016 року в ході огляду місця події - приміщення депозитарію ПАТ КБ «Правекс Банк» на вул. Княгині Ольги, 5 у м. Рівне, міг бути відчинений за допомогою твердих предметів з відповідними габаритними характеристиками робочих частин (наближеними до штатних ключів достатніми для введення їх в ключову шпарину замка, подолання секретності останнього та переміщення основного ригеля) (т. 1, а. с. 94-129).
Встановлено, що спірні правовідносини індивідуального найму (оренди) сейфа регулюються договором, укладеним між сторонами 01 серпня 2016 року у вигляді підписаної анкети-заяви № 85 майнового найму індивідуального сейфа, та Правилами надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів - фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11 березня 2016 року № 44 (далі - Правила № 44), які є невід`ємними частинами договору.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статей 526, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Згідно з частинами першою, другою статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. 
Відповідно до частини першої статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. 
Згідно з частиною першою статті 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. 
Відповідно до частини першої статті 955 ЦК України положення параграфу першого глави 66 «Зберігання» ЦК України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом. 
Таким чином, норми статей 969, 970, 971 ЦК України є спеціальними нормами відносно до загальних положень про зберігання.
Так, відповідно до частини першої, третьої статті 969 ЦК України банк може прийняти на зберігання документи, цінні папери, дорогоцінні метали, каміння, інші коштовності та цінності. Укладення договору зберігання цінностей у банку засвідчується видачею банком поклажодавцеві іменного документа, пред`явлення якого є підставою для повернення цінностей поклажодавцеві. 
Статтею 970 ЦК України регулюються особливості договору про надання індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Так, банк може передати поклажодавцеві індивідуальний банківський сейф (його частину або спеціальне приміщення) для зберігання у ньому цінностей та роботи з ними. Банк видає поклажодавцеві ключ від сейфа, картку, що ідентифікує поклажодавця, інший знак або документ, що посвідчує право його пред`явника на доступ до сейфа та одержання з нього цінностей. Банк приймає від поклажодавця цінності, контролює їх поміщення у сейф та одержання їх із сейфа. 
Статтею 971 ЦК України регулюються відносини за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком. До договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). 
Згідно зі статтями 780, 906 ЦК України шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. 
Спірні відносини індивідуального найму (оренди) сейфа регулюються договором, укладеним між сторонами 01 серпня 2016 року у вигляді підписаної анкети-заяви № 85 майнового найму індивідуального сейфа, та Правилами № 44, які є невід`ємними частинами договору. 
Відповідно до пункту 1.2 договору комплексного обслуговування фізичної особи від 03 серпня 2015 року № 100162738 банк за анкетою-заявою клієнта, що є невід`ємною частиною цього договору, зобов`язується надати клієнтові наведені у Правилах (договірних умовах) надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс Банк» (далі - Правила) обрані клієнтом послуги на умовах, визначених анкетою-заявою клієнта, чинними на момент проведення операції тарифами, правилами, цим договором та внутрішніми нормативними документами банку. 
Згідно з пунктом 6.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України та Правилами (т. 2, а. с. 33-37). 
Відповідно до пункту 6.4 договору, банк не несе відповідальність за збитки, що спричинені клієнту в результаті незаконних дій та шахрайства третіх осіб або внаслідок порушення клієнтом договору та Правил (т. 2, а. с. 33-37). 
01 серпня 2016 року між сторонами підписано анкету-заяву № 85 майнового найму сейфа № НОМЕР_1 до 31 липня 2017 року. 
Згідно з пунктом 3.2 договору від 24 лютого 2015 року № 29 майнового найму індивідуального сейфа, банк несе відповідальність за цілісність сейфа при умові дотримання клієнтом «Правил майнового найму індивідуальних сейфів», які є невід`ємною частиною цього договору (т. 1, а. с. 13). Водночас вказаними правилами відповідальність банка не передбачена.
Відповідно до розділу 7 Правил № 44, які врегульовують порядок майнового найму індивідуальних сейфів, банк надає своїм клієнтам послугу майнового найму індивідуального сейфа з багаторівневим захистом для збереження в ньому майна за плату (пункт 7.1.1). Опис і оцінка майна клієнта, що поміщаються в сейф, банком не проводиться (пункт 7.2.8). Банк не несе відповідальність за збитки, що спричинені клієнту в результаті незаконних дій та шахрайства третіх осіб або в наслідок порушення клієнтом договору та правил (пункт 15.21) (т. 2, а. с. 64, 65, 76). 
Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року вказав, що апеляційний суд не перевірив доводів відповідача про те, що позивач не є поклажодавцем, відповідач не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу в тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища банку, а також доводів про те, що між сторонами був укладений договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, передбачений статтею 971 ЦК України, тобто без відповідальності банку за вміст сейфа; не дослідив доводів банку щодо укладення позивачем договору добровільного страхування майна, фінансового ризику та відповідальності перед третіми особами.
При новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року, та встановив, що відповідач не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу в тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища банку. Між сторонами був укладений договір про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, а також те, що 01 серпня 2016 року між позивачем, як страхувальником, та Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», був укладений договір страхування майна, фінансового ризику та відповідальності перед третіми особами (надійний сейф) № 1820108201612/1144, за умовами якого ОСОБА_1 застрахував своє майно, розміщене у банківському індивідуальному сейфі № НОМЕР_1, на суму 194 000,00 грн, а також застрахував відповідальність та фінансовий ризик перед банком у разі втрати комплекту ключів від банківського сейфу на суму 3 000,00 грн.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір, укладений між сторонами, за своїм змістом та виходячи з правовідносин, які склалися між ПАТ КБ «Правекс Банк» і ОСОБА_1 , необхідно кваліфікувати як договір про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфу (стаття 971 ЦК України), оскільки умови договору не містять обов`язку банку контролювати вміст сейфу. Позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження факту розміщення ним в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 власних грошових коштів, зокрема 1 780 000,00 дол. США, 1 230 000,00 євро та 230 000,00 швейцарських франків.
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 752/16499/20 (провадження № 61-5047св24).
Аргументи касаційної скарги про те, що за договором майнового найму індивідуального сейфа, що не охороняється банком, який включає в себе елементи майнового найму (оренди), зберігання, охорони, відповідач не виконав своїх зобов`язань в частині забезпечення відповідного технічного стану сховища з індивідуальними банківськими сейфами та не організував охорону приміщень банку, в тому числі охорону сховища для індивідуальних сейфів, Верховний Суд відхиляє, оскільки банк надає можливість користуватися сейфом без контролю з його боку. Майном, яке передається у користування, є сейф і ключ. Останній передається не тільки у користування, а також у володіння. Це означає, що основним обов`язком банку є надання наймачу в користування справного сейфа. 
Таким чином, банк надавав послуги, які передбачені умовами договору, який регулюється статтею 971 ЦК України.
Доводи касаційної скарги про те, що у разі втрати речі, яка була поміщена в індивідуальний банківський сейф, банк буде нести цивільно-правову відповідальність за договором про надання індивідуального банківського сейфа, що не охороняється банком, якщо буде доведено, що це сталося через неналежне виконання обов`язків щодо забезпечення схоронності індивідуального сейфу, Верховний Суд відхиляє, оскільки за умовами договору та Правилами № 44 банк не несе відповідальність за збитки, що спричинені клієнту в результаті незаконних дій та шахрайства третіх осіб або в наслідок порушення клієнтом договору та Правил № 44.
У касаційній скарзі заявник просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 243/8375/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 758/2428/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 372/4948/15-ц, від 17 вересня 2019 року у справі № 750/3651/17-ц.
Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 758/2428/15-ц, відмовляючи в задоволенні касаційної скарги клієнта банка, вказав, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду за результатами кримінального провадження за фактом зникнення грошових коштів ОСОБА_1, відсутні також докази незаконного проникнення до сховища банку, в тому числі до індивідуального сховища позивача, винні особи не встановлені та не притягнуті до відповідальності. Відтак факт відкриття сейфа позивачем не доведено. [...] Разом із тим докази, подані ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог, а саме на підтвердження факту завдання йому збитків та їх розміру, не є належними, оскільки не стосуються предмета доказування, можуть свідчити лише про джерело походження грошових коштів, що були у володінні позивача, однак жодним чином не підтверджують ні факту розміщення грошових коштів в індивідуальному банківському сейфі, ні їх розміру, ні факту їх зникнення». 
Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 372/4948/15-ц дійшов висновку, що «ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, в орендованому позивачем індивідуальному сейфі знаходились грошові кошти у розмірі 1 190 640 грн, а подані позивачем докази на підтвердження факту завдання йому збитків та їх розміру не є належними доказами у розумінні статей 57, 58, 59 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю». 
Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2018 року у справі № 750/3651/17-ц також зазначив, що «відповідно до статті 971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду). Пунктом 7.6 Положення про надання в оренду індивідуальних сейфів фізичним та юридичним особам в ПАТ «Полікомбанк» визначено, що адміністратор не складає опису майна, що вкладається клієнтом до індивідуального сейфа, забезпечує виключення доступу до нього сторонніх осіб, не обумовлених укладеним договором між клієнтом і банком. Отже, правильним є висновок судів про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в орендованому індивідуальному сейфі знаходилися грошові цінності у відповідному розмірі, а також про те, що їх відсутність зумовлена неправомірними діями банку». 
У постанові від 13 червня 2018 року у справі № 243/8375/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що «згідно з пунктом 5.2 договорів відповідач не несе відповідальності за вміст індивідуального сейфу наймача, а також по зобов`язаннях наймача перед третіми особами. За умовами укладеного між сторонами у справі правочину банк не приймав від позивача документи та цінності на зберігання за описом. Таким чином, колегія суду касаційної інстанції погоджується з висновками міськрайонного суду та суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що в орендованих позивачем індивідуальних сейфах знаходилися матеріальні цінності та грошові кошти, перелік яких наведено у позовній заяві».
З огляду на висновки у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 758/2428/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 372/4948/15-ц, від 17 вересня 2018 року у справі № 750/3651/17-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 243/8375/15-ц, відсутні підстави для відступлення від правових висновків, викладених в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Суди встановили, що за умовами договору та Правилами № 44 банк не несе відповідальність за збитки, що спричинені клієнту в результаті незаконних дій та шахрайства третіх осіб або в наслідок порушення клієнтом договору та правил.
Позивач погоджується, що між сторонами у справі укладено договір майнового найму індивідуального сейфа, що не охороняється банком на підставі статті 971 ЦК України.
Водночас заявник не погодився з правовою конструкцією норми статті 971 ЦК України та надає їй власне помилкове тлумачення, що не є підставою для відступу від вищевказаних висновків Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанції врахував вказані правові висновки Верховного Суду, чим виконав вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Судова практика у цій категорії справ стала та сформована, відмінність залежить лише від доказування. Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від указаних правових позицій. При цьому Верховний Суд звертає увагу заявника касаційної скарги, що у кожній справі суд керується конкретними обставинами та доказовою базою з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Отже, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.
Крім того, пояснення ОСОБА_1 щодо джерел походження вказаних коштів мають суперечливий характер, оскільки в протоколах допиту потерпілого він зазначав, що зазначені кошти є власними, заробленим протягом свого життя. Однак до суду першої інстанції позивач подав копію договору позики від 24 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вигляді розписки, в якій зазначено про отримання цих коштів в борг для ведення бізнесу.
Враховуючи суперечливий характер пояснень позивача щодо походження коштів, а також надані ним докази, баланс інтересів сторін у цій справі потребував всебічного аналізу. З одного боку, позивач заявляє про порушення його прав, проте його твердження щодо джерела походження коштів змінювалися на різних стадіях процесу, що свідчить про недобросовісність та неналежне обґрунтування вимог.
Таким чином, при вирішенні спору необхідно враховувати принцип справедливості та розумного балансу між захистом прав позивача та запобіганням зловживанню процесуальними правами. Відсутність чітких і узгоджених доказів щодо походження коштів, а також невідповідність між страховою сумою та вимогою про відшкодування збитків свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів виснує про дотримання судом апеляційної інстанції справедливого балансу інтересів сторін у цій справі.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення судових експертиз, Верховний Суд відхиляє, оскільки ці клопотання були відхилені судом протокольним рішенням з огляду на їх подання з порушенням процесуальних строків - після закінчення проведення підготовчих дій. Крім того, в рамках кримінального провадження № 12016180010008425 було проведено дві судові трасологічні експертизи.
Щодо клопотання про участь у судовому засіданні з викликом сторін 
04 березня 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудь Г. І., подав до Верховного Суду клопотання у якому просить провести розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для задоволення клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудь Г. І., про участь у судовому засіданні з викликомсторін немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудь Ганна Ігорівна, про участь у судовому засіданні з викликом сторін відмовити. 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рудь Ганна Ігорівна, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 І. М. Фаловська
Судді                                                                                                              А. І. Грушицький
В. М. Ігнатенко
В. В. Сердюк
            О. М. Ситнік