ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4230/25 Справа № 185/13509/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 ,  Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В.О. від 13 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,– 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він працював на підприємстві відповідача. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини м. Кривий ріг у позивача 04.09.2018р. було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С6, С7, С8 руцидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями стійки больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ др ступеня) суглобів. Антракосилікоз першої-другої стадії (А, t/q, 2/2) ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії група «А» першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 25.09.2018 підтверджується, що захворювання є професійними. Вказане захворювання з роками не піддалося лікуванню, що підтверджується Довідкою до акту повторно огляду МСЕК серії 12AAB №139535 згідно якої позивачеві надано III групу інвалідності з 01.10.2021р. Безстроково. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності підтверджено загальний ступінь втрати професійної працездатності 60%. Втрата працездатності спричинила позивачу як фізичні, так і моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв?язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності лікування. Вказаний стан його здоров?я зберігся і до цього часу, що підтверджується наданням йому пожиттєво ІІІ групи інвалідності. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 200000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120000.00 гривень без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1200.00 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, не в повному обсязі з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення, шляхом зменшення розміру стягнутої моральної шкоди зі 120000,00 грн до 60000,00 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та зміни чи скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 14.07.1997 по 06.06.2018 працював на шахті Степова у підземних умовах з повним робочим днем під землею, яка входять до складу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 10 вересня 1991 року (а.с. 7-9).
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 вересня 2018 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійки больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Антракосилікоз першої-другої стадії (А, t/q, 2/2) ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії група «А», ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).
Цим же актом підтверджено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, не постійне користування ЗІЗ, при їх наявності.
Причина виникнення професійного захворювання. Хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 43,9 раз перевищує ГДК (фактичне значення 87,8 мг/м', при допустимому - 2 мг/м). Фізичні фактори: Екаівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 15 дБА (фактичне значення 95 дБА, при допустимому - 80 дБА). Важкість праці: Зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м?язів рук, тулуба, ніг) становить 47260кг/м, при допустимому значенні до 44000 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг, при допустимому значенні до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 95640 кг/с, при допустимій до 70000 кг/с; перебування в незручній та/або фіксованій позі 52% часу зміни, при допустимому значенні - до 25% часу зміни, перебування у вимушеній позі (на колінах, навпочіпки тощо) 14,4% часу зміни, при допустимому значенні -до 10% часу зміни; нахили тулуба (вимушені, більше 30°) становить 302 рази за зміну, при допустимому до 51-100 разів на зміну (а.с. 11-12).

Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААА №053465 від 02 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності з датою переогляду - 15.09.2019.
Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААБ №014400 від 02 жовтня 2018 року, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду - 15.09.2019.
Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААВ №139535 від 16 вересня 2021 року, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 6).
Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААА №065264 від 16 вересня 2021 року, позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 6).
Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку з чим довідками МСЕК серії 12 ААА №053465 та серії 12 ААБ №014400 від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1  первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності; довідками   МСЕК серії 12 ААВ №139535 та  серії 12 ААА №065264 від 16 вересня 2021 року   ОСОБА_1  повторно встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1200000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, внаслідок отримання професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем.
Доводи апеляційної скарги позивача про занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої внаслідок отримання професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини в діях відповідача, як обов`язкової умови для відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи. 
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів є необґрунтованими та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, і місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 ,  Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» – залишити без задоволення. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 23 квітня 2025 року. 
Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
                                                                               М.Ю. Петешенкова