ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 363/2145/24                                       Суддя (судді) першої інстанції: Свєтушкіна Д.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 травня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                     Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,  
за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, серії БАД № 491105, про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
Зокрема, апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (відеозаписи чи показання свідків) керування позивачем транспортним засобом MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 12.04.2024 о 22 год 34 хв, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Також апелянт зазначає, що згідно з висновком Верховного Суду у справі №428/2769/17 у разі відсутності у відповідній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, доданий працівниками поліції до матеріалів справи відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом. У свою чергу, у спірній постанові послання на технічний засіб відсутнє.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року витребувано в Управління патрульної поліції Рівненської області матеріали відеофіксації, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП на підставі постанови про адміністративне правопорушення серії БАД № 491105 від 12 квітня 2024 року. 
На виконання вимог ухвали Управління патрульної поліції Рівненської області надіслало витребувані судом докази.
17 березня 2025 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява, як свідка події, у якій останній повідомив про те, що 12.04.2024 о 22:34 год у м. Дубно, Рівненської області на вул. Михайла Грушевського, 119 А, ОСОБА_1 не виконував функції водія, тобто не перебував за кермом та не керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року справу призначено у судовому засіданні на 07 травня 2025 року о 12 год 40 хв.
У призначений час судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві 07.05.2025 з 9:36 год., про що свідчить довідка секретаря судового засідання. Станом на 07.05.2025 о 12:40 год. повітряна тривога у м. Києві ще тривала.
У наступне судове засіданні, яке призначено на 28 травня 2025 року, сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.   
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 12.04.2024 поліцейським взводу № 2, роти № 6, Управління патрульної поліції в Рівненській області, ДПП Якимовичем Д.В. складена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 491105, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 122 КУпАП та, з урахуванням положень ст. 33 КУпАП (за більш серйозне порушення), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.04.2024 о 22 год. 34 хв. у місті Дубно на вулиці Михайла Грушевського, 119А, позивач, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, а також порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», а саме: здійснив рух в зону дії дорожнього знаку, що є порушенням вимоги п. 9.2.б та п. 33 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені частиною 1 та частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення України.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Суд першої інстанції  у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що наявними в матеріалах справи відеозаписом та схемою організації дорожнього руху підтверджено, що 12.04.2024 о 22 год. 34 хв., водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ AXOR 1840LS з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, а також порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», а саме: здійснив рух в зону дії дорожнього знаку, що є порушенням вимоги п. 9.2.б та п. 33 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені частиною 1 та частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення України.
Також суд першої інстанції зазначив, що поліцейський дотримався передбаченої законодавством процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП ознайомив водія із правами, якими користується особа, стосовно якої проводиться розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, та жодним чином не перешкоджав водієві у реалізації вказаних прав.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до поліцейського взводу №2, роти №6, Управління патрульної поліції в Рівненській області, ДПП Якимовича Дениса Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Суд першої інстанції ухвалою від 02.05.2024 залишив вказаний адміністративний позов без руху, зокрема, з тих підстав, що визначений позивачем відповідач є посадовою (службовою) особою, та діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, тому не може бути відповідачем.
Позивач на виконання вимог ухвали суду першої інстанції у своєму адміністративному позові визначив відповідачем Управління патрульної поліції у Рівненській області. У зв`язку з чим, суд першої інстанції відкрив провадження у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, спірним питанням у цій справі є законність постанови поліцейського взводу № 2, роти № 6 Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Якимовича Д.В. у справі про адміністративне правопорушення про позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.
Так, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху (ст. 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Така правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17.
Відповідно до п. п. 1, 3, 4 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.
Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).
Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідачем у цій справі визначено Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Разом з тим, при розгляді справ про адміністративні правопорушення управління патрульної поліції, які є структурними підрозділами Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи, діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, тобто Департаменту патрульної поліції.
Отже, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (структурним) підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є окремою юридичною особою, а отже в силу ч. 3 ст. 43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, з огляду на що, не може бути самостійним відповідачем по справі.
Тож, колегія суддів зазначає, що саме Департамент патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі, від імені якого виступав поліцейський взводу № 2, роти № 6 Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Якимович Д.В., уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
За змістом наведеної норми можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Відповідно до ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, у цьому випадку суд першої інстанції, встановивши, що адміністративний позов подано не до тієї особи, у тому числі, після виконання позивачем вимог ухвали від 02.05.2024 про залишення первісного адміністративного позову без руху та подання до суду нового позову до УПП в Рівненській області, зобов`язаний був за правилами ст. 48 КАС України здійснити заміну відповідача на належного, або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.
Втім, Департамент патрульної поліції до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції не залучено.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Однак, питання щодо заміни неналежного відповідача у справі, залучення до участі у справі співвідповідача судом першої інстанції не розглядалось всупереч вимогам ч. ч. 3, 4 ст. 48 КАС України, що, на думку колегії суддів, свідчить про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
У той же час, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження в силу ч. 7 ст. 48 КАС України не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача, оскільки така заміна допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність можливості в межах наданої КАС України компетенції виправити вказане процесуальне порушення, допущене судом першої інстанції.
При цьому, в силу приписів ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача.
Водночас, слід вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4 ст. 48 КАС України з урахуванням приписів ст. 317 КАС України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині, із зазначенням того, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.
Керуючись ст. ст.    243,    315,    317,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року - задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року - змінити у мотивувальній частині, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

                                                                                                    А.Ю. Кучма