ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3158/25 Справа № 214/2976/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг
справа № 214/2976/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Березюк М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про звільнення від заборгованості за аліментами, стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовна заява обґрунтована тим, що 01 жовтня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів (заробітку), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС 03 грудня 2019 року відкривалося виконавче провадження № 60769200, але за заявою стягувача 17 липня 2023 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу. Вказане зумовлено тим, що ОСОБА_4 вже тривалий час проживав з батьком, а тому ОСОБА_1 мав намір звернутися до суду з питанням припинення стягнення аліментів на утримання сина, який фактично проживав з ним.
Між сторонами була досягнена домовленість про те, що ОСОБА_2 звернеться з заявою про повернення виконавчого листа стягувачу, надасть згоду на тимчасовий виїзд дитини з батьком за кордон України. Відповідач виконала взяті на себе зобов`язання. Надала нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон України з батьком, у зв`язку з чим 31 липня 2023 року ОСОБА_1 , разом з сином ОСОБА_4 , виїхали до Чеської Республіки де проживали до 16 червня 2024 року, коли мати – ОСОБА_2 забрала сина для проживання з нею.
Однак, всупереч раніше досягнутих домовленостей, 26 січня 2024 року відповідачка звернулася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного судового наказу та державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 73984538.
Оскільки дитина проживала з батьком за кордоном України в період часу з 31 липня 2023 року по 16 червня 2024 року, мати дитини проживала окремо від дитини, позивач вважає відсутнім у нього обов`язку про сплаті аліментів за вказаний період на користь матері дитини, а тому просив звільнити його від сплати заборгованості за вказаний період, що нарахована державним виконавцем з рамках виконавчого провадження № 73984538. Крім цього, враховуючи, що у вказаний період син проживав з ним та перебував на його утриманні, позивач вважає за необхідне стягнення з відповідача аліменти на його користь на утримання сина.
Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу виданого 01 жовтня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/6586/19 по виконавчому провадженню № 73984538 від 26 січня 2024 року та яка нарахована з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року включно, в сумі 41 185,44 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача на місяць, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за період з 29 березня 2024 року по 16 червня 2024 року та допустити до негайного виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року позов задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від заборгованості за аліментами на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № 73984538, відкритому Саксаганським відділом ДВС у м. Кривому Розу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) на підставі судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року у справі № 214/6586/19, за період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року включно, в сумі 41 185 грн 33 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 березня 2024 року по 16 червня 2024 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. 
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судового збору 1 211 грн 20 коп.
Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету частину судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду, відповідно до квитанції ID:1188-9868-1222-5972 від 10 травня 2024 року (на загальну суму 3 633,60 грн), а саме повернуто 1 211 грн 20 коп судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято рішення без належного вивчення матеріалів справи, без належної оцінки кожного доказу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивача не мала права підпису поданої позовної заяви про звільнення від заборгованості за аліментами, стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки при поданні позовної заяви суду не було надано договір про надання правничої допомоги. При цьому такий договір, датований 28 липня 2023 року, був поданий після ухвалення оскаржуваного рішення.
При цьому апелян зазначає, що дійсно в період 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року їх спільний з відповідачем син – ОСОБА_4 , проживав з батьком в Чеській Республіці. Разом з тим відповідач вважає відсутнім у неї обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини в цей період, як і вважає відсутніми підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за спірний період, оскільки станом на 24 лютого 2022 року вона була військовослужбовцем, а тому з початком збройної агресії росії проти України, вона змушена була виконувати свій військовий обов`язок, не мала змоги покидати місце несення служби, у зв`язку з чим більшість часу син був з батьком, але вона продовжувала піклуватися про дитину.
Маючи на меті убезпечити сина, дізнавшись про можливість виїзду позивача разом з сином за межі України, відповідач забрала з виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з батька дитини та надала нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за кордон України з батьком. При цьому апелянт зазначає, що вона в спірний період здійснювала перерахування коштів на картку сина, для його потреб.
Також апелянт наполягає на тому, що до участі у справі необхідно було залучити в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 де перебуває на обліку військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який ухиляється від проходження військової служби. 
Крім того апелянт вважає безпідставною відмову суду у допиті свідків. 
Апелянт вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позивач мав би спочатку звернутися до суду з заявою про встановлення факту самостійного проживання та утримання сина, або ж звернутися до суду з заявою про поворот виконання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 9,10).
01 жовтня 2019 року Саксагасньким районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 217).
Від народження ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 9114 від 20 вересня 2018 року та довідкою № 24 Нова Ком, згідно змісту якої за цією адресу зареєстровано місце проживання батька дитини та його бабусі – матері батька (а.с.12).
На початку 2023 року позивач по справі ОСОБА_1 почав збирав докази на підтвердження факту проживання дитини з ним. 
15 березня 2023 року складено акт обстеження умов проживання службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, згідно змісту якого за вищевказаною адресою, де дитина проживає з батьком, дитині створені належні умови проживання, мати дитини проживає окремо (а.с. 13-17). 
У відповіді ВП № 4 Криворізького УП від 23 травня 2023 року, за заявою ОСОБА_1 , повідомлено, що факт проживання ОСОБА_8 з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов своє підтвердження (а.с.19).
Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15 липня 2023 року слідує, що мати надала згоду на тимчасовий виїзд за кордон України, в період з 20 липня 2023 року по 20 липня 2024 року, їх спільного сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька дитини ОСОБА_1 (а.с. 20). 
Як слідує зі змісту закордонних паспортів ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_3 , виїзних документів на їх ім`я, вони перетнули кордон України на виїзд 31 липня 2023 року (а.с. 21-26).
Та обставина, що після виїзду за кордон України з 31 липня 2023 року і до 16 червня 2024 року, малолітній син сторін – ОСОБА_8 проживав з батьком ОСОБА_1 , сторонами визнається.
Позивачем суду надано докази того, що з 21 листопада 2023 року малолітній ОСОБА_4 був влаштований до школи в Чеській Республіці, позивач був працевлаштований у Чеській Республіц, а також надано докази спільного проживання сина з батьком в Чеській Республіці (а.с. 53-54, 55-57, 83-87).
Сторонами визнається та доказуванню не підлягає та обставина, що після 16 червня 2024 року дитина ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , а також та обставина, що починаючи з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року ОСОБА_2 один раз відвідувала сина за кордоном, що зумовлено необхідністю несення військової служби в умовах воєнного стану, а саме відвідувала дитину в день його народження, здійснювала певні витрати на відвідування з ним розваг та кафе (а.с. 142-145). 
25 січня 2024 року, тобто в період коли дитина - ОСОБА_8 проживав разом з батьком в Чеській Республіці, ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 01 жовтня 2019 року по справі № 214/6586/19 – ВП № 73984538 та отримання довідки про неотримання аліментів (а.с.27-31).
Як слідує з довідки про розмір заборгованості зі сплати аліментів ВП № 73984538, починаючи з серпня 2023 року по червень 2024 включно, позивачу нарахована заборгованість за аліментами в розмірі 43 010 грн, а саме 3 910 грн щомісяця (а.с. 177).
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем тієї обставини, що в період з 01 серпня 2023 року (в межах заявлених вимог) по 16 червня 2024 року малолітній ОСОБА_8 прожив разом з батьком, перебував на його утриманні, що відповідачем перед судом не спростовано. Суд дійшов висновку про те, що вказана обставина є достатньою підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами на користь матері дитини, адже в цей конкретний період часу дитина не проживала з матір`ю та не перебувала на утриманні матері, відповідно мати не витрачала кошти на утримання дитини, її харчування, одяг, забезпечення побуту, навчання, тощо.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.
Частина перша ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267, 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів.
Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182, 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження.
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Судом встановлено, що в період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року малолітній син сторін у справі ОСОБА_8 прожив разом з батьком, перебував на його утриманні, що відповідачем по справі не спростовано, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є достатньою підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на користь матері дитини в цей конкретний період часу, оскільки дитина не проживала з матір`ю та не перебувала на її утриманні, відповідно мати не витрачала кошти на утримання дитини, її харчування, одяг, забезпечення побуту, навчання, тощо.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача не мала права підпису поданої позовної заяви про звільнення від заборгованості за аліментами, стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки при поданні позовної заяви суду не було надано договір про надання правничої допомоги. При цьому такий договір, датований 28 липня 2023 року, був поданий після ухвалення оскаржуваного рішення.
Так, на підставі ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». На підтвердження повноважень представника позивача суду були надані Ордер на представництво в Саксаганському райному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та в Криворізькому районному суді Дніпропетровської області, та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що є належними доказами наявності у представника позивача повноважень. 
Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона вважає відсутнім у неї обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини в цей період, як і вважає відсутніми підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за спірний період, оскільки станом на 24 лютого 2022 року вона була військовослужбовцем, а тому з початком збройної агресії росії проти України, вона змушена була виконувати свій військовий обов`язок, не мала змоги покидати місце несення служби, у зв`язку з чим більшість часу син був з батьком, але вона продовжувала піклуватися про дитину, оскільки доказами по справі та поясненнями сторін у справі доведено, що ОСОБА_8 проживав разом за батьком, зокрема, в період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року.
Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона в спірний період здійснювала перерахування коштів на картку сина, для його потреб, оскільки наявні в матеріалах справи дані про касові операції 30 березня 2024 року на суму 2 000 грн та 02 червня 2024 року на суму 2 000 грн, не можуть свідчити про те, що вказані кошти перераховувались на утримання сина, враховуючи зміст квитанцій, що не містять призначення платежу, а також враховуючи твердження ОСОБА_2 що нею здійснювалося перерахування коштів саме на особисту картку сина, для його потреб, тому вказані суми не можуть бути визнані коштами в рахунок коштів на утримання сина (аліментів).
Посилання апелянта на необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 де перебуває на обліку військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який ухиляється від проходження військової служби, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що в даному випадку є не зрозумілим, на які права чи обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_4 та яким чином може вплинути рішення суду у даній справі. При цьому відповідач по справі з заявою до суду першої інстанції про залучення третьої особи не зверталася. 
Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на безпідставність відмови суду у допиті свідків, оскільки зі змісту клопотання про допит свідків, свідки могли спростувати той факт, що мати не піклувалася про сина ОСОБА_4 , що не є обставино, яка підлягає доказуванню у даній справі, адже предметом судового розгляду є лише питання участі батьків в утриманні дитини в період з 29 березня 2024 року по 16 червня 2024 року. 
Посилання апелянта на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позивач мав би спочатку звернутися до суду з заявою про встановлення факту самостійного проживання та утримання сина, або ж звернутися до суду з заявою про поворот виконання не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення так як у даній справі предметом спору не було встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, по цій справі розглядався спір щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів. 
При цьому поворот виконання рішення – це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. (речення перше, друге абзацу п`ятого підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України). В даному випадку предметом спору є заборгованість по сплаті аліментів. Посилання апелянта на ст.1212 ЦК є необґрунтованими, так як вказана норма матеріального права регулює відносини, коли майно було набуте особою.
Колегія суддів зауважує, що фактично в апеляційній скарзі відповідач вказує лише про свою незгоду з рішенням суду та посилається на своє скрутне матеріальне становище без жодного правового обґрунтування, при цьому зобов`язання за кредитним договором мають виконуватись незалежно від погіршення матеріального стану боржника. 
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку (частина третя статті 89 ЦПК України).
Судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, судом апеляційної інстанції не встановлено. А правильне по суті й законне судове рішення не може бути скасованим з формальних підстав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: