Справа № 461/6940/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х. М. 
Провадження № 22-ц/811/4024/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        14 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Підлужного В.І.,
з участю: представника апелянта – Гагарського А.П., представника позивача Жовтанецького В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Гагарського Артема Павловича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

                                       ВСТАНОВИВ:

       В серпні 2022 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 110 140,46 грн. 
       В обґрунтування поданого позову покликалось на те, що 28.02.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z75.00403.003715516. Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 47999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами, згідно з умовами цього договору. В позові зазначено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 20.08.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 110 140,46 грн. Остання сплата за кредитним договором здійснена 11.05.2022 року. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 20.08.2024 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02.05.2019 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 13.06.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №4658 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Z75.00403.003715516 від 28.02.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Просить позов задовольнити повністю.
       Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Z75.00403.003715516 від 28.02.2018 року в сумі 89613,1 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2463,65 грн. судового збору.
       В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Гагарський Артем Павлович, подавши апеляційну скаргу.
       Вважає несправедливим, незаконним, необґрунтованим та невмотивованим рішення Галицького районного суду міста Львова від 03.12.2024 року по справі № 461/6940/24. 
       Зазначає, що до позовної заяви банк долучив копію вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.09.2019 року. В наданій вимозі банком наведений розрахунок заборгованості за кредитним договором, який станом на 02.05.2019 року становить 110 140, 46 гривень. Зазначеним документом банк вимагав від ОСОБА_1 достроково повернути кредит, сплатити відсотки та пеню.
       Вказує, що позивач не мав права після 02.05.2019 року продовжувати нараховувати ОСОБА_1 проценти та пеню.
       З наданої позивачем виписки вбачається, що за період з 02.04.2018 року по 02.05.2019 року ОСОБА_1 сплатила 30 486, 66 гривень, з яких 11 774, 93 банк перенаправив на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. 
       Різниця між сумою, яку ОСОБА_1 повинна була сплатити за період з 02.04.2018 року по 02.05.2019 року (тіла і процентів, без урахування плати на обслуговування кредитної заборгованості) та сумою, яку вона сплати за вказаний період, становить - 3 110, 79 гривень (33 597, 45 гривень - 30 486, 66 гривень).
       Окрім того, нарахування пені у розмірі 25 982, 96 гривень, яка в 8 разів перевищує суму самої нібито простроченої заборгованості - 3 110, 79 гривень є явно несправедливим та непропорційним.
       На думку апелянта, розмір кредитної заборгованості з урахуванням заявленої позивачем виданої суми кредиту (тіла кредиту), з урахуванням процентів за період з 02.04.2018 року по 02.05.2019 року, які ОСОБА_1  повинна була сплатити відповідно до графіку щомісячних платежів (п. 6.1. договору), з урахуванням сплачених відповідачем сум, а також без урахування плати за обслуговування кредитної заборгованості та безпідставно визначеної пені, повинен становити – 51 254, 34 гривень (74999 (тіло) + 6742 (проценти) – 30486,66 (сплачені кошти).
       Наведені вище обставини, що мають значення для справи, взагалі не були з`ясовані судом першої інстанції.
       Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 03.12.2024 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення Галицького районного суду міста Львова від 03.12.2024 року залишити без змін.
       20 січня 2025 року АТ «Ідея Банк» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта – Гагарського А.П., представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.        
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 89613,1 грн. – (110140,46 грн. загальна заборгованість) – 20527,36 грн. (прострочена плата за обслуговування кредиту).
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Встановлено, що 28.02.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z75.00403.003715516. 
Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 47999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами, згідно з умовами цього договору.
Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.
У відповідності до п.п.1.3, 1.4 кредитного договору за користування траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 0,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 9,99%.
Відповідно до п.1.10 договору кредиту №Z75.00403.003715516, за обслуговування кредиту банком стягується плата, що включає в себе надання інформації по рахунком позивальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт - Центр , шляхом направлення СМС – повідомлень щодо суми платежів за цим договором щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 20 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів, на транзитний рахунок № НОМЕР_2 в Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у визначеній договором черговості.
Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати свої грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць.
У пункті 5.5 кредитного договору зазначено, що сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами.
Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого станом на 20.08.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 110 140,46 грн. 
Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 20.08.2024 року.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 13.06.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №4658 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Z75.00403.003715516 від 28.02.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, загальна сума заборгованості за кредитом становить 110140,46 грн. та складається з строкового основного боргу – 0,00 грн., простроченого основного боргу 59 440,10 грн., прострочених процентів – 0,00 грн., прострочені проценти 4 190,44 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту – 20 527,36 грн., пені 25 982,56 грн.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 04.03.2024 року вих. №12.4.2 № № №№Z75.00403.003715516, на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
       Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
       Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
       Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
       На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
       Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
       Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
       Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
       Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
       Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
       Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
       Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
       З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
       Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
       У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
       Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 361/392/20.
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача 20 527 грн. 36 коп. простроченої плати за обслуговування кредиту.
       Проте, суд першої інстанції не врахував, що платежі, які вносила відповідач на погашення заборгованості по кредитному договору йшли в тому числі й на сплату за обслуговування кредиту.
       До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано розрахунок заборгованості по кредитному договору із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості відповідно до умов кредитного договору та ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», і відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 53 596 грн. 23 коп., з яких 52 209 грн. 95 коп. – прострочений основний борг, 1 285 грн. 40 коп. прострочені проценти, 100 грн. 88 коп. пеня.
       Колегія суддів проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення саме заборгованість в розмірі 53 596 грн. 23 коп., яка обчислена з зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості.
       Щодо доводів апелянта про зарахування 28 769 грн.16 коп. безпідставно отриманих банком по виконавчому напису та в подальшому перерахованих на транзитний рахунок по кредитному договору, колегія суддів вважає такі безпідставними.
       Оскільки вказані кошти в сумі 28 769 грн. 16 коп. було повернуто ОСОБА_1 за рішенням Дніпровського районного суду м.Києва, в матеріалах справи відсутні докази зарахування таких коштів на рахунок по спірному договору (як вбачається кошти перераховано на транзитний рахунок), тому колегія суддів не бере вказані доводи до уваги. 
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
       Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року скасованота постановлено нове судове рішення, яким позов задоволено частково, таким чином, з  ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» підлягає до стягнення 1473 грн. 48 коп. судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог, та з Акціонерного товариства «Ідея Банк» слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 1897 грн. 55 коп. на користь ОСОБА_1 .
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

       апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гагарського Артема Павловича задовольнити частково.
       Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року – скасувати.
       Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Z75.00403.003715516 від 28.02.2018 року в сумі 53 596 грн. 23 коп 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1473 грн. 48 коп. судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь  ОСОБА_1 на 1897 грн. 55 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                Шеремета Н.О.