ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 лютого 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/3241/24
провадження № 22-ц/4809/238/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,
               при секретарі -  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про зобов`язання вчинити певні дії,- 

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з його кредитної картки № НОМЕР_1 невідомою особою було знято грошові кошти у розмірі 77753,86 грн., зняття коштів здійснювалось декількома транзакціями. Позивач зазначив, що не вчиняв будь яких дій, спрямованих на списання кредитних коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у будь-який спосіб, а також не здійснював дій, що могли б призвести до списання грошових коштів третіми особами, не розголошував особисті дані невідомим особам, не здійснював будь які операцій з картками. По даному факту він подав до поліції заяву про вчинення шахрайських дій. 
Також вказав, що він у встановлений законом та правилами банку спосіб, своєчасно повідомив банк про здійсненні несанкціонованої операції по його картці, просив повернути йому кредитні кошти та призупинити нарахування штрафних санкцій, однак банк продовжує вимагати кошти.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити залишок кредитних коштів по його картці/рахунку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 станом на 29.04.2024, а також припинити нарахування відсотків, штрафу, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій 29.04.2024 по його карткам/рахункам.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року відмовлено у задоволені позову.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він є пенсіонером, кредитний ліміт протягом декількох років був близько 15 000 грн, однак після підняття кредитного ліміту до 77756,68 грн одразу почалось списання коштів. Банк не вчинив ніяких дій щодо перевірки здійсненої операції. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 29.04.2024 з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 та НОМЕР_4 було знято грошові кошти на загальну суму 77002,65 грн. (а.с.14-19).
Зі скріншоту зображення мобільного телефону вбачається, що 29.04.2024 на мобільний номер надійшло СМС-повідомлення про заміну SIM. Зазначено код підтвердження. Також повідомлення містить застереження про те, що не потрібно вводити комбінацію та не передавати її іншим особам, якщо особа не подавала запит на заміну SIM (а.с.20).
З матеріалів службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 30.04.2024 в 10:22:03 надійшов дзвінок з номеру НОМЕР_5 - «29.04.2024 року клієнту зателефонували нібито з Київстар і повідомили, що закінчується строк номера, тому для його продовження запропонували вести комбінацію цифр, на що він погодився. Двічі надходили СМС з комбінаціями цифр і двічі клієнт вводив запропоновані комбінації, після чого його телефон було заблоковано. На наступний день клієнт виявив, що зникли всі кошти з двох карточок. 
Встановлено, що згідно повідомлення в Voice Record System з номеру НОМЕР_6 (на час транзакцій був фінансовим) 29.04.2024 в 15:38:21 був дзвінок від чоловіка, який представився як ОСОБА_1 з метою підтвердження платежу. Останній конфіденційною інформацією по даним ОСОБА_1 - яким органом виданий паспорт, скільки повних років, місце проживання, розмовляв та надавав інформацію впевнено. Також мобільний телефон НОМЕР_6 було поповнено на 40 грн. 29.04.2024. Згідно виборки логів входів «Приват-24» по клієнту ОСОБА_1 виявлено пристрій, який згідно геолокації співпадає з фактичним місцем проживання клієнта (а.с.52-54).
01.05.2024 СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області за заявою ОСОБА_1 розпочато досудове розслідування кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с.13).
Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з тих підстав, що власні необачні дії позивача призвели до списання коштів зловмисниками з його особистих та кредитних карткових рахунків, а тому відсутні підстави для відновлення залишку коштів на його особистому рахунку. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
За змістом ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно пунктів 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.
Згідно із пунктом 37.2 статті 37 цього Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу; за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705, емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку.
Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Отже, наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оспорює операції по картці, які відбулися 29 квітня 2024 року, і за якими невідомими особами списано грошові кошти на загальну суму 77002,65 грн. 
Службовою перевіркою АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що 30.04.2024 від ОСОБА_1 надійшов дзвінок на номер гарячої лінії банку та повідомив про те, що 29.04.2024 на його номер зателефонували невідомі особи, які представились працівниками мобільного оператору, і повідомили про те, що закінчується строк номера, і запропонували продовжити, останній погодився, запропонували вести комбінацію, ввів, прийшла СМС з другою комбінацією, ввів цю комбінацію, після чого заблокувався телефон. На другий день виявив, що зняли всі кошти з двох карточок. 
Отже, позивач своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Наявність кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_2 , не може бути підставою для звільнення позивача від доказування в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ураховуючи, що само по собі зазначене кримінальне провадження не є підтвердженням вчинення злочину щодо позивача до ухвалення вироку у кримінальній справі та встановлення винної особи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.03.2025.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський О.І. Чельник