ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" квітня 2025 р. м.Київ          Справа№ 910/18250/16 (910/18292/23)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Буравльова  С.І. 

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.04.2025:
від позивача: не з?явився
від відповідача-1: не з?явився
від відповідача-2:  не з?явився
від відповідача-3: не з?явився 

розглянувши    у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс",  матеріали заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про розподіл судових витрат

на рішення        Господарського суду міста Києва 
від                                  10.06.2024 року
у справі                    №910/18250/16(910/18292/23) (суддя Чеберяк П.П.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська  компанія "Гапоненко Роман і партнери")
до                               1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова
                                            компанія "Енергомонтажвентиляція"
                                      2. Приватного акціонерного товариства "Індбуд"
                                3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"
про                       визнання припиненими зобов`язань

в межах справи       №910/18250/16
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"
до                                                                               Приватного акціонерного товариства "Індбуд"
про                                                                      банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/18250/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд", Товариства з обмеженою відповідальністю  "Основа" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд" на стадії ліквідаційної процедури, відкритої постановою Господарського суду м. Києва від 19.04.2017.
29.11.2023 до Господарського суду м. Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція", Приватного акціонерного товариства "Індбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю  "Стройкомплекс Інжинірінг" про визнання припиненими зобов`язань, а саме: просив визнати припиненими усі зобов?язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 та додатковою угодою № 1 від 02.09.2013, додатковою угодою № 2 від 28.11.2013 та додатковою угодою № 3 від 04.11.2013 у зв?язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.
Позовні вимоги, з посиланням на положення статей 509, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мотивовані тим, що зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" на суму 2 258 221,38 грн, які виникли на підставі договору підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 (далі - Договір підряду) з додатковими угодами до нього та визнані ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі №910/18250/16, є припиненими у зв`язку із укладенням 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" (Сторона 2) та ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" (Сторона 3) договору №Р-16/13/ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань.
Позивач наголошував, що: 
-  йому не доступні інші можливості захисту його прав, а тому він заявляє вимогу про захист охоронюваного законом інтересу у правовій визначеності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 599 Цивільного кодексу України, як превентивний спосіб захисту в правовідносинах між позивачем та відповідачами, що має забезпечити, щоб усі сторони могли знати свої права та обов?язки за договором та діяти, не порушуючи їх прав та інших кредиторів у справі № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд"; 
- порушуються законні права та інтереси кредитора у справі № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд", оскільки ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" не маючи кредиторських вимог до Приватного акціонерного товариства "Індбуд" внаслідок припинення усіх зобов?язань боржника перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду та додатковими угодами № 1 від 02.09.2013,   № 2 від 28.11.2013 та   № 3 від 04.11.2013 у зв?язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином, та використовуючи Договір, який виконаний, намагається своїми неіснуючими вимогами штучно збільшити загальні вимоги всіх кредиторів, що призведе до неможливості погашення у повному обсязі кредиторських вимог перед реальними кредиторами та відбудеться/відбувається подвійне стягнення ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" кредиторських вимог. 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" про заміну сторони правонаступником та замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Господарський суд міста Києва рішенням від 10.06.2024 у справі № 910/18250/16 (910/18292/23) відмовив у задоволенні позову.
Рішення суд першої інстанції обґрунтував відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів припинення зобов`язань у заявленому розмірі між ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" та ПрАТ "Індбуд" щодо заборгованості боржника за Договором підряду та додатковими угодами до нього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 року у справі №910/18250/16(910/18292/23) повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору. 
Скаржник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано доводів  ТОВ "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери", правонаступником якого в подальшому стало ТОВ "Юфітекс", з посиланням на положення статей 509, 599 Цивільного кодексу України про те, що зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" на суму 2 258 221,38 грн., які виникли на підставі договору підряду №Р-16/13 від 21.05.2013 з додатковими угодами до нього та визнані ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі №910/18250/16, є припиненими у зв`язку із укладенням 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" (Сторона 2) та ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" (Сторона 3) договору  №Р-16/13/ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань.
Додатково скаржником наголошено на тому, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді, а також не відображено у рішенні про подання відповідачем-1 відзиву з пропуском строку.
Також, 04.09.2024 скаржником через підсистему «Електронний суд» подано докази щодо відкритих кримінального провадження № 42024102060000009 від 12.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та № 42024102060000010 від 12.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368-3 КК України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
02.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю  "Стройкомплекс Інжинірінг" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, і у якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішенян суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з наступних підстав: 
- відповідно до пункту 4 Договору про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань від 22.08.2016, ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» не передавало ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" жодні грошові вимоги до ПрАТ "Індбуд", у тому числі грошові вимоги на суму 2 258 221,38 грн, про що безпідставно заявляє позивач; 
- жодних доказів про припинення грошових вимог у сумі 2 258 221,38 грн та/або передання ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» своїх грошових вимог іншім сторонам та припинення зобов`язання скаржником не надано; 
- в порушення пункту 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України скаржником не було надано суду першої інстанції доказів, на підтвердження припинення зобов`язань у розмірі 2 258 221,38 грн між ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" та Приватним акціонерним товариством "Індбуд"; 
- в порушення вимог ст. 598 Цивільного кодексу України, скаржником не зазначені встановлені договором або законом підстави припинення зобов`язання та не було надано жодних доказів погашення боргу (грошового зобов`язання) ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" на суму 2 258 221,38 грн.
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Рух справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій 
За результатом апеляційного перегляду справи, Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову від 17.10.2024, якою:
- задовольнив апеляційну скаргу ТОВ "Юфітекс" частково;
- скасував рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/18250/16 (910/18292/23);
- прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково;
- визнав зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду та додатковими угодами до нього припиненими на суму 300 000,00 грн;
- відмовив у іншій частині позовних вимог;
- стягнув з ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" на користь ТОВ "Юфітекс" 894,66 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 073,30 грн - за подання апеляційної скарги;
- стягнув з ПрАТ "Індбуд" на користь ТОВ "Юфітекс" 894,66 грн судового збору за подання позовної заяви та 1073,30 грн - за подання апеляційної скарги.
- стягнув з ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" на користь ТОВ "Юфітекс" 894,66 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 073,30 грн - за подання апеляційної скарги.
Постанову в частині висновку про належність обраного способу захисту суд апеляційної інстанції мотивував тим, що позивач звернувся до суду не за захистом свого права на припинення зобов`язання, а за захистом свого законного інтересу у правовій визначеності щодо прав і обов`язків у відносинах з відповідачами у справі №910/18250/16 про банкрутство ПрАТ "Індбуд".
Водночас задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний господарський суд керувався тим, що з огляду на презумпцію правомірності Договору відступлення права вимоги, на підставі якого зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду (з додатковими угодами до нього) було відступлено (переведено) частково на суму 300 000,00 грн на ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг", та наявні у справі докази перерахування цієї суми коштів новим боржником на користь кредитора, такі зобов`язання первісного боржника у зазначеному розмірі є припиненими.
У частині відмови у задоволенні решти позовних вимог суд апеляційної інстанції мотивував свій висновок тим, що переведення боргу відбулось не у повному обсязі, як помилково вважав позивач, а лише частково - на суму 300 000,00 грн, тому решта суми зобов`язань перед кредитором залишилась у первісного боржника.
Верховний Суд за результатом перегляду справи в касаційному провадженні ухвалив постанову від 12.02.2025, якою: 
- касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" задовольнив частково; 
- касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" задовольнив частково; 
- скасовано Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2024 у справі № 910/18250/16 (910/18292/23) ; 
- справу № 910/18250/16 (910/18292/23) направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована наступним: 
- зі змісту рішення від 10.06.2024 у цій справі вбачається, що суд першої інстанції, формально обмежившись висновком про ненадання позивачем суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують наведені в обґрунтування позовних вимог обставини, взагалі не надав правової оцінки наявності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача, належності обраного ним способу захисту та належності відповідачів; 
- водночас ухвалюючи оскаржувану постанову від 17.10.2024, суд апеляційної інстанції наведеного процесуального порушення не усунув та всупереч викладених вище висновків Великої Палати Верховного Суду, під час апеляційного перегляду справи не виконав передбаченого процесуальним законом обов`язку щодо встановлення (перевірки) належності відповідачів; 
- ураховуючи зазначене, доводи відповідача-3 (ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг") про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі (оскільки до нього в порушення пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України позивачем не зазначено жодних позовних вимог), не є очевидно необґрунтованими, що вимагало їх належної правової оцінки апеляційним господарським судом; 
- обраний позивачем у цій справі спосіб захисту його законних інтересів як кредитора у справі про банкрутство не відповідає способу захисту, визначеному зазначеними нормами КУзПБ у їх взаємозв`язку з приписами ГПК України; 
- у цьому зв`язку обґрунтованими також вбачаються пояснення ліквідатора                     ПрАТ "Індбуд" про те, що задоволення судом відповідних позовних вимог одного кредитора про визнання зобов`язань боржника перед іншим його кредитором припиненими за наявності при цьому чинної ухвали попереднього засідання про визнання судом відповідних грошових вимог такого [іншого] кредитора за цими ж зобов`язаннями, призведе до порушення принципу верховенства права, невід`ємною складовою якого є принцип правової визначеності; 
- суд апеляційної інстанції наведеного не врахував, що свідчить про передчасність висновку цього суду щодо належності обраного позивачем (як кредитором боржника) способу захисту свого законного інтересу шляхом звернення із позовом про визнання припиненими зобов`язань боржника перед іншим його кредитором; 
- крім зазначених процесуальних порушень, Верховний Суд враховує також обґрунтованість аргументів касаційної скарги ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" про неправильне застосування апеляційним господарським судом приписів статті 129 ГПК України з підстав того, що частково задовольнивши апеляційну скаргу, як і частково задовольнивши сам позов, вказаний суд безпідставно присудив до стягнення з відповідачів (у рівних частках) сплачений позивачем розмір судового збору (як за подання апеляційної скарги, так і за подання позову) у повному обсязі; 
- так, у разі часткового задоволення позову суду належало покласти витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини першої статті 129 ГПК України), чого зроблено не було.
Ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.02.2025 дану справу № 910/18250/16 (910/18292/23)  передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач) судді: Михальська Ю.Б., Буравльов С.І.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 (з урахуванням виправленої описки) справу №910/18250/16 (910/18292/23) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024,  та заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про розподіл судових витрат,  прийнято до провадження у у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (судя-доповідач) судді: Михальська Ю.Б., Буравльов С.І., розгляд справи №910/18250/16 (910/18292/23)  призначено на 27.03.2025. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  27.03.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" - представника  Мацак О.Ю., про участь у судових  засіданнях у справі №910/18250/16(910/18292/23) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. 
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  27.03.2025 розгляд справи №910/18250/16(910/18292/23) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 та за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про розподіл судових витрат відкладено до 10.04.2025.  
          В судовому засіданні 10.04.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 15.04.2025. 
          Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судовому засіданні 10.04.2025 представники скаржника  підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 року у справі №910/18250/16(910/18292/23) повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розподілити судові витрати.
Відповідачі-1, 2, 3 в судове засідання 10.04.2025 своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України       встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи,      у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги внаслідок неявки представників   відповідачів-1, 2, 3  - відсутні.
В судовому засіданні 10.04.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення в судовому засіданні  15.04.2025. В судове засідання 15.04.2025 учасники справи своїх представників не направили.  

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи і що перевірено судом апеляційної інстанції,  ТОВ "Юфітекс", як правонаступник ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери", на підставі ухвал Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 року, від 01.11.2021 року та від 04.03.2024 року є кредитором ПрАТ "Індбуд" на суму 2 695 425,23 грн.
Водночас, ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" також є кредитором ПрАТ "Індбуд" у справі №910/18250/16, вимоги якого виникли на підставі договору підряду №Р-16/13 від 21.05.2013 з додатковими угодами до нього та визнано судом відповідною ухвалою на суму 2 258 221,38 грн.
Наведене підтверджується, виходячи з наступного. 
У грудні 2016 року ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" звернулось до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 2 258 221,38 грн., з яких: 1 139 060,19 грн. основного боргу, 90 999,99 грн. 3% річних, 1 025 405,20 грн. інфляційних втрат та 2 756,00 грн. судового збору за подання до суду даної заяви.
Заявлені кредитором вимоги складають заборгованість боржника за договором підряду №Р-16/13 від 21.05.2013 року та додатковою угодою №1 від 02.09.2013 року, №2 від 28.11.2013 року, №3 від 04.11.2013 року та підтверджуються доданими до заяви копіями відповідних платіжних доручень, актів приймання виконаних робіт, довідок про вартість виконаних робіт, а також актом звірки розрахунків АС-0000005 від 01.01.2016 року.
При цьому, з наведеного вище акту звірки розрахунків вбачається, що основна сума заборгованості ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" у розмірі 1 139 060,19 грн. підтверджена сторонами та існувала станом на 01.01.2016 року.
Боржник, в свою чергу, у поданій суду заяві від 18.01.2017  вимоги кредитора визнав частково, не погодившись лише із розміром нарахованих 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі №910/18250/16 заявлені кредитором вимоги визнано у розмірі 2 254 476,52 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів ПрАТ "Індбуд".
Разом з тим, як зазначено позивачем у позовній заяві та встановлено судом апеляційної інстанції, 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" (Сторона 2) та ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" (Сторона 3) укладено договір №Р-16/13/ ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань, яким закріплюються відносини заміни зобов`язальної сторони та відступлення права грошової вимоги за частиною зобов`язань, пов`язаних із заміною зобов`язальної сторони (Сторона 1) у зобов`язанні, що виникає за Договором субпідряду №Р-16/13 від 21.05.2013 року (Основний договір), укладеного між Стороною 1 і Стороною 2.
Відповідно до умов укладеного договору, ПрАТ "Індбуд" переводить на ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг" частину зобов`язань, взятих на себе на підставі Основного Договору. Строк виконання частини зобов`язань за договором - до 30.09.2016 року (п. 2 Договору).
Згідно п. 3 Договору, ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" одержує право вимагати від ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" (замість ПрАТ "Індбуд") належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором.
Пунктом 4 Договору сторони погодили, що право грошової вимоги ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" від ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" на частину зобов`язань, що відступається за цим Договором, встановлено Сторонами в сумі 300 000 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок).
У пункті 5 Договору встановлено, що ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" не заперечує проти заміни Стороною 2 (ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг") Сторони 1 (ПрАТ "Індбуд") в Основному договорі і підписуючи зі своєї сторони Договір, дає свою згоду на відповідне проведення всіх зобов`язань за Основним договором в порядку та на умовах визначених цим Договором. Сторона 3 (ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція") вважається такою, що повідомлена про відступлення права вимоги з моменту підписання даного Договору.
Даний договір містять підписи сторін та скріплені відтисками печаток. Факт укладення такого правочину та їх достовірність сторонами у справі не заперечується, оскільки доказів зворотнього суду не надано.
Згідно банківських виписок по особовому рахунку № 26001011077318 ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг", останнє перерахувало на користь ТОВ "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" грошові кошти у загальному розмірі 300 000,00 грн., зокрема 31.08.2016 року - 100 000,00 грн., 14.09.2016 року - 100 000,00 грн., 31.10.2016 року - 50 000,00 грн., 18.11.2016 року - 50 000,00 грн.) із призначенням платежу: "погашення заборгованості зг. договору про відступлення права вимоги №Р-16/13/ВПВ-1 від 22.08.2016 р.".
В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери", процесуальним правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юфітекс", звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція", Приватного акціонерного товариства "Індбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю  "Стройкомплекс Інжинірінг" про визнання припиненими зобов`язань, а саме: просив визнати припиненими усі зобов?язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 та додатковою угодою № 1 від 02.09.2013, додатковою угодою № 2 від 28.11.2013 та додатковою угодою № 3 від 04.11.2013 у зв?язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.
Позовні вимоги, з посиланням на положення статей 509, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мотивовані тим, що зобов`язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" на суму 2 258 221,38 грн, які виникли на підставі договору підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 (далі - Договір підряду) з додатковими угодами до нього та визнані ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі №910/18250/16, є припиненими у зв`язку із укладенням 22.08.2016 між ПрАТ "Індбуд" (Сторона 1), ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" (Сторона 2) та ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" (Сторона 3) договору №Р-16/13/ВПВ-1 про відступлення права вимоги за частиною зобов`язань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Верховний Суд за результатом перегляду справи № 910/18250/16 (910/18292/23) в касаційному провадженні, ухвалив постанову від 12.02.2025,  в якій зазначив, що: 
- зі змісту рішення від 10.06.2024 у цій справі вбачається, що суд першої інстанції, формально обмежившись висновком про ненадання позивачем суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують наведені в обґрунтування позовних вимог обставини, взагалі не надав правової оцінки наявності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача, належності обраного ним способу захисту та належності відповідачів; 
- водночас ухвалюючи оскаржувану постанову від 17.10.2024, суд апеляційної інстанції наведеного процесуального порушення не усунув та всупереч викладених вище висновків Великої Палати Верховного Суду, під час апеляційного перегляду справи не виконав передбаченого процесуальним законом обов`язку щодо встановлення (перевірки) належності відповідачів; 
- ураховуючи зазначене, доводи відповідача-3 (ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг") про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі (оскільки до нього в порушення пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України позивачем не зазначено жодних позовних вимог), не є очевидно необґрунтованими, що вимагало їх належної правової оцінки апеляційним господарським судом. 
Ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції стосовно доводів відповідача-3 (ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг") про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі (оскільки до нього в порушення пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України позивачем не зазначено жодних позовних вимог) - дійшов наступних висновків. 
   За змістом принципу диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача.
Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає, та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду   у пункті   39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначила, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. 
З указаного пункту статті 162 ГПК України вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами ж є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 та від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18 сформульовано правовий висновок про те, що як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
У пункті 7.17 постанови від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.
П. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору. 
В свою чергу, як встановлено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери", процесуальним правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юфітекс", звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція", Приватного акціонерного товариства "Індбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю  "Стройкомплекс Інжинірінг" про визнання припиненими зобов`язань, а саме: просив визнати припиненими усі зобов?язання ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 та додатковою угодою № 1 від 02.09.2013, додатковою угодою № 2 від 28.11.2013 та додатковою угодою № 3 від 04.11.2013 у зв?язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином. Жодних вимог до відповідача-3 позивачем у позові - не заявлено, як не вказано,  матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт саме між позивачем і відповідачем-3. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери", процесуальним правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юфітекс", жодних позовних вимог саме до відповідача-3 (ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг") - в позовній заяві не заявило, у зв?язку з чим предмет спору саме між позивачем та відповідачем-3 - відсутній, що в силу приписів  п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, п. 1 ст. 278 ГПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові позивача до відповідача-3 та закриття провадження  у справі №910/18250/16(910/18292/23)  за  позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" у зв?язку з відсутністю предмету спору між ними. 
Щодо вимог позивача до відповідача-1 та відповідача-2 про визнання припиненими усіх зобов?язань ПрАТ "Індбуд" перед ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду № Р-16/13 від 21.05.2013 та додатковою угодою № 1 від 02.09.2013, додатковою угодою № 2 від 28.11.2013 та додатковою угодою № 3 від 04.11.2013 у зв?язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків, з урахуванням ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України.
Так, мотивуючи належність обраного способу захисту, позивач (ТОВ "Юфітекс") вказав, що він та ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" є кредиторами у справі про банкрутство ПрАТ "Індбуд", відтак у нього наявна необхідність захисту порушених прав як кредитора, оскільки неіснуючими (припиненими) вимогами іншого кредитора (ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція") штучно збільшується загальний розмір вимог всіх кредиторів боржника, що може призвести до неможливості погашення у повному обсязі кредиторських вимог реальних кредиторів та спричинить подвійне стягнення вимог ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція".
Відмовляючи у задоволенні позову, рішення місцевий господарський суд мотивував відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів припинення зобов`язань у заявленому розмірі між ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" та ПрАТ "Індбуд" щодо заборгованості боржника за Договором підряду та додатковими угодами до нього.
Верховний Суд за результатом перегляду справи в касаційному провадженні ухвалив постанову від 12.02.2025,  в якій зазначив про передчасність висновку цього суду щодо належності обраного позивачем (як кредитором боржника) способу захисту свого законного інтересу шляхом звернення із позовом про визнання припиненими зобов`язань боржника перед іншим його кредитором. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, проте, з підстав, наведених у даній постанові, з огляду на наступне. 
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої      статті 16 Цивільного кодексу України.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями      статті 20 Господарського кодексу України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №   912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,   124 Конституції України      та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Судова процедура банкрутства має певні  особливості правового регулювання, якими, у тому числі, передбачено належний та ефективний спосіб захисту законних інтересів кредитора у справі про банкрутство, зокрема й у питанні обґрунтованості грошових вимог до боржника іншого кредитора.
Так, системний аналіз приписів статей 1, 9, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) з урахуванням норм статей 42, 254, 255 ГПК України дає підстави для висновку про те, що конкурсні кредитори, після набуття ними процесуального статусу учасника справи про банкрутство, не позбавлені права на оскарження ухвали про визнання чи відхилення грошових вимог іншого кредитора разом із ухвалою господарського суду, постановленою за результатами попереднього засідання. 
Більш того, процесуальним законом (частина перша статті 320 ГПК України), серед іншого, встановлена можливість перегляду за нововиявленими обставинами ухвал у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених КУзПБ, та які набрали законної сили.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту його законних інтересів як кредитора у справі про банкрутство - не відповідає способу захисту, визначеному зазначеними нормами КУзПБ у їх взаємозв`язку з приписами ГПК України.
У цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що задоволення судом відповідних позовних вимог одного кредитора про визнання зобов`язань боржника перед іншим його кредитором припиненими за наявності при цьому чинної ухвали попереднього засідання про визнання судом відповідних грошових вимог такого [іншого] кредитора за цими ж зобов`язаннями, призведе до порушення принципу верховенства права, невід`ємною складовою якого є принцип правової визначеності.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення наведеного не врахував, мотивуючи свою відмову у позові саме тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів припинення зобов`язань у заявленому розмірі між ТОВ "ХК "Енергомонтажвентиляція" та ПрАТ "Індбуд" щодо заборгованості боржника за Договором підряду та додатковими угодами до нього, що свідчить про передчасність висновку  суду першої інстанції про відмову у позові саме з цих підстав, за наявності встановленого судом апеляційної інстанції факту неналежності обраного позивачем (як кредитором боржника) способу захисту свого законного інтересу шляхом звернення із позовом про визнання припиненими зобов`язань боржника перед іншим його кредитором.
При цьому, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Крім того, посилання позивача на те, що заявленян відповідного позову виступає превентивним способом захисту в правовідносинах між позивачем та відповідачами, що має забезпечити, щоб усі сторони могли знати свої права та обов?язки за договором та діяти, не порушуючи їх прав та інших кредиторів у справі № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд" - удом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки принцип превентивності, як випереджувальний спосіб майбутніх порушень, не охоплюється приписами ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, і фактично доводи позивача в цій частині є припущеннями. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача-1 та відповідача-2 задоволенню не підлягають, з урахуванням мотивів та висновків даної постанови. 
Посилання скаржника на безпідставну відмову судом у задоволенні заяви позивача про відвід судді, з огляду на відсутність повноцінного її розгляду, є необґрунтованими та відхиляються, оскільки в матеріалах справи міститься відповідна ухвала суду від 10.06.2024, якою за наслідками розгляду поданої заяви про відвід та наданих усних пояснень представника позивача щодо відводу було правомірно відмовлено у її задоволенні з тих підстав, що доводи скаржника фактично зводились до незгоди з процесуальними діями судді в межах іншої справи.
Інші доводи скаржника, зокрема, щодо не відображення у рішенні про подання відповідачем-1 відзиву з пропуском строку - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.
Інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи враховані судом апеляційної інстанції, проте, є такими, що не спростовують висновків суду у даній постанові. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, з урахуванням мотивів даної постанови.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги  на рішення суду першої інстанції 
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що з урахуванням мотивів даної постанови, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими обставини  з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст. 45, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 ст. 277, п. 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю з прийняттям  нового рішення про: 
-  відмову у задоволенні  позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс"  (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" та Приватного акціонерного товариства "Індбуд" про визнання припиненими зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Індбуд" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду №Р-16/13 від 21.05.2013, додатковою угодою №1 від 02.09.2013, додатковою угодою №2  від 28.11.2013 та додатковою угодою №3 від 04.11.2013, за наведених у даній постанові підстав; 
- закриття  провадження  у справі №910/18250/16(910/18292/23)  за  позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"   на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв?язку з відсутністю предмету спору між ними. 

Розподіл судових витрат
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 9, ч. 14  ст. 129, ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн 00 коп та судовий збір за подачу апеляційної скарги слід залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" слід залишити за позивачем повністю, оскільки саме ним ініційовано спір, з визначеними ним відповідачами, і за наслідками розгляду справи у хоча і рішення суду першої інстанції скасовано, проте, у позові відмовлено, з урахуванням мотивів даної постанови. 
- судовий збір за подачу апеляційної скарги слід залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс".
Щодо заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» про розподіл судових витрат суд апеляційної інстанції, дійшов наступних висновків.
22.10.2024 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» надійшла заява про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в якій останній просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція", Приватного акціонерного товариства  "Індбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" на користь ТОВ "Юфітекс" 225 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, надано наступні докази:
- договір №11-2/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2023 року, і за умовами укладеного між Адвокатським об`єднанням "Український правовий альянс" і ТОВ "Юфітекс" Договору №11-2/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2023 року, Клієнт (ТОВ "Юфітекс") доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу, яка полягає в представленні інтересів в судових і досудових справах у т.ч. підготовці Адвокатського (их) запиту (ів) в інтересах Клієнта, представлення інтересів в судах всіх інстанцій, установах, організаціях, підприємствах, фізичні особи; згідно пункту 1.2. даного Договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову (правничу) допомогу Клієнту, а саме: підготовка клопотань, заяв, відзивів, заперечень, скарг, запитів, пояснень з подальшим поданням до суду; Аналіз судової практики та діючого законодавства, створення правової позиції; відповідно до пункту 1.3. Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього Договору правову допомогу, встановлюється в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. за одну годину роботи адвоката, що сплачується Клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дати стягнення коштів з боржника на якого покладається судом про відшкодування правової допомоги клієнту.
- акт надання послуг №11 від 31.05.2024 року який містить звіт  про надання послуги, а саме аналіз судової практики та діючого законодавства, підготовка та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви, на що було витрачено - 7 год 00 хв, підготовка та подання додатків до позовної заяви в т.ч. отримані шляхом ознайомлення в апеляційному суді, на що було витрачено - 4 год 00 хв, підготовка та подання до Господарського суду міста Києва - заяви про заміну сторони - правонаступником у справі №910/18250/16(910/18292/23), на що витрачено - 2 год 00 хв, підготовка та подання до Господарського суду міста Києва - клопотання про долучення документів у справі №910/18250/16(910/18292/23), на що було витрачено 2 год 00 хв, відповідно загальна кількість витраченого часу становила - 15 год 00 хв  вартістю 45   000 грн ; 
- акт надання послуг №11/2 від 03.06.2024, який містить звіт  про надання послуги, а саме створення правової позиції щодо захисту інтересів реальних кредиторів від шахрайських дій штучно заявлених кредиторських вимог, на що було витрачено 50 год 00 хв - вартістю 150   000,00 грн; 
- акт надання послуг №20 від 18.10.2024, який містить звіт  про надання послуги, а саме підготовка апеляційної скарги з додатками по справі №910/18250/16(910/18292/23), на що було витрачено 6 год 00 хв, аналіз судової практики та створення правової позиції по справі №910/18250/16(910/18292/23), на що було витрачено 3 год 00 хв, відповідно загальна кількість витраченого часу становила - 9 год 00 хв вартістю 30   000,00 грн.
22.10.2024 через систему "Електронний суд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" надійшла  заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл  судових витрат на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в якій останній просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  "Юфітекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" 31 219,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, матеріали справи містять заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про прийняття додаткового рішення щодо  розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції.
В обґрунтування заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"  про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, надано наступні докази:
- договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.07.2023 №04-07/23, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" та адвокатом Мацак О.Ю;
- додаткову угоду №3 протокол погодження вартості послуг адвоката з представництва інтересів клієнта в суді, яким сторонами погоджено погодинну оплату послуг адвоката у розмірі 3   000,00 грн за одну годину  ( п. 2 Додаткової угоди №3)
- ордер адвоката Мацак О.Ю. на надання правничої (правової) допомоги;
- свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю № 2627 від 31.07.2007 року;
- звіт адвоката про виконану роботу від 10.06.2024 року, який містить перелік виконаної роботи, а саме відвідування Господарського суду міста Києва, ознайомлення з матеріалами справи, пошук інформації на що витрачено - 3 год 00 хв, зустріч з клієнтом та його консультація, погодження правової позиції у справі на підставі отриманих документів, на що витрачено 1 год 00 хв, складання відзиву на позовну заяву, на що витрачено 5 год 00 хв та представництво інтересів клієнта в суді, відвідування суду для участі у судових засіданнях 04.03.2024, 22.04.2024,03.06.2024 10.06.2024 на що було витрачено 12 год 00 хв, відповідно до цього загальна кількість витраченого часу становила 21 год 00 х вартістю 63   000,00 ;
- акт здачі-прийняття робіт №04-03/24від 04.03.2024 на загальну суму 21   000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №12/06-24 від 12.06.2024 на загальну суму 12   000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №04/06-24 від 04.06.2024 на загальну суму 30   000,00 грн;
- платіжну інструкцію №244 від 05.03.2024 про зарахування коштів у розмірі 21   000,00 грн;
- платіжну інструкцію №244 від 04.06.2024 про зарахування коштів у розмірі 30   000,00 грн;
- звіт адвоката про виконану роботу від 21.10.2024, який містить перелік виконаної роботи, а саме ознайомлення з апеляційною скаргою та судовою практикою, на що витрачено 2 год 00 хв, складання відзиву на апеляційну скаргу  - 6 год 00 хв,  представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції - 2 год 00 хв та представництво інтересів клієнта в суді в режимі відеоконференції - 2 год 00 хв, загальна кількість витраченого часу становила 12 год 00 хв  вартістю - 36000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №05-09/24 (наданої правової допомоги) від 06.09.2024 року на загальну суму 30 000,00 грн., 
- актом здачі-прийняття робіт №21-10/24 (наданої правової допомоги) від 21.10.2024 року на загальну суму 6000,00 грн., 
- платіжу інструкцію №1332 від 09.09.2024;
- рахунок фактуру №ЮП 21-10/24 від 21.10.2024.
Так, за умовами укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" і адвокатом Мацак О.Ю. Договору №04-07/23 про надання правової (правничої) допомоги від 04.07.2023 (п.1.1.), Клієнт (ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг") доручає, а Виконавець (адвокатом Мацак О.Ю.) приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу обсягах та на умовах, передбачених цим договором.
Правова допомога включає:
- надання роз`яснень та консультацій, захист та представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства, цивільного та адміністративного судочинства, кримінального провадження, а також інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
- представництво і захист права, свобод та інтересів Клієнта у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;
- складання заяв, скарг, клопотань, процесуальних та інших правових документів правового характеру;
- представництво інтересів Клієнта в органах виконавчої влади, виконавчої служби, приватних виконавцях. 
Відповідно до п. 4.2. Договору, вартість правової допомоги визначається (складається) з погодинної оплати за надані послуги (виконані роботи) та становить 3    000,00 за одну годину праці. По факту надання послуг (виконання робіт) Виконавець складає акт з визначенням загального обсягу витраченого часу на надання послуг (виконання робіт) за поточний місяць.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" задоволено частково:
- присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" 6 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №910/18250/16(910/18292/23);
- присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Індбуд"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" 6 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №910/18250/16(910/18292/23);
- присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" 6 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №910/18250/16(910/18292/23);
- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" задоволено частково;
-    присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс"   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" 19    500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи №910/18250/16(910/18292/23). 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2025:
- касасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг» задоволено частково:
- касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» задоволено частково;
-    додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 у справі №910/18250/16 (910/18292/23) скасовано.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що:
- за змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення;
- тобто, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. Тож, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21);
- зважаючи, що постановою від 12.02.2025 у цій справі Верховний Суд задовольнив частково касаційні скарги заявників та скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2024 з направленням справи № 910/18250/16 (910/18292/23) на новий розгляд, то додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 14.11.2024 також підлягає скасуванню.
Ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу,  понесених  у суді першої та апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат,   суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому   статтею 244 цього Кодексу.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила          до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів       або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (аналогічної позиції дотримується    Касаційний господарський Суду у складі Верховного Суду у постанові від 27.01.2021 у справі №910/18250/16).
Згідно із положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу  України, судові витрати складаються   із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;   2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Ч. 1, ч. 2 ст.  126 Господарського процесуального кодексу  України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;   за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу  України, в числі питань,   які вирішує суд   під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.
   Зокрема, відповідно до положень частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу  України, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з огляду на те, що за наслідками апеляційного розгляду справи, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс"  (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" та Приватного акціонерного товариства "Індбуд" про визнання припиненими зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Індбуд" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду №Р-16/13 від 21.05.2013, додатковою угодою №1 від 02.09.2013, додатковою угодою №2  від 28.11.2013 та додатковою угодою №3 від 04.11.2013- відмовлено, суд апеляційної інстанції, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України  дійшов висновку про покладення  на позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі - 225 000,00 грн.
Щодо заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу  понесених  у суді першої та апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI"Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з цим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат,       суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому      статтею 244 цього Кодексу.
Згідно частин 1, 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України       передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).
Суд апеляційної інстанції враховує, що необхідність залучення до участі у справі в якості представників адвокатів були викликана як положеннями Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017, так і приписами п. 11 Перехідних положень Конституції України, згідно з якими представництво в судах апеляційної інстанції виключно адвокатами здійснюється з 01.01.2018.
Згідно ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В обґрунтування заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"  про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, надано наступні докази:
- договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.07.2023 №04-07/23, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" та адвокатом Мацак О.Ю;
- додаткову угоду №3 протокол погодження вартості послуг адвоката з представництва інтересів клієнта в суді, яким сторонами погоджено погодинну оплату послуг адвоката у розмірі 3   000,00 грн за одну годину  ( п. 2 Додаткової угоди №3)
- ордер адвоката Мацак О.Ю. на надання правничої (правової) допомоги;
- свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю № 2627 від 31.07.2007 ;
- звіт адвоката про виконану роботу від 10.06.2024, який містить перелік виконаної роботи, а саме відвідування Господарського суду міста Києва, ознайомлення з матеріалами справи, пошук інформації на що витрачено - 3 год 00 хв, зустріч з клієнтом та його консультація, погодження правової позиції у справі на підставі отриманих документів, на що витрачено 1 год 00 хв, складання відзиву на позовну заяву, на що витрачено 5 год 00 хв та представництво інтересів клієнта в суді, відвідування суду для участі у судових засіданнях 04.03.2024, 22.04.2024,03.06.2024 10.06.2024 на що було витрачено 12 год 00 хв, відповідно до цього загальна кількість витраченого часу становила 21 год 00 х вартістю 63   000,00 ;
- акт здачі-прийняття робіт №04-03/24 від 04.03.2024 на загальну суму 21   000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №12/06-24 від 12.06.2024 на загальну суму 12   000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №04/06-24 від 04.06.2024 на загальну суму 30   000,00 грн;
- платіжну інструкцію №244 від 05.03.2024 про зарахування коштів у розмірі 21   000,00 грн;
- платіжну інструкцію №244 від 04.06.2024 про зарахування коштів у розмірі 30   000,00 грн.
Звертаючись з вимогою про стягнення адвокатський витрат понесених у суді першої інстанції у прохальній частині просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» та первісного позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери» у  сумі 63   000,00 грн.
В обґрунтування заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" надано наступні докази:
- звіт адвоката про виконану роботу від 21.10.2024, який містить перелік виконаної роботи, а саме ознайомлення з апеляційною скаргою та судовою практикою, на що витрачено 2 год 00 хв, складання відзиву на апеляційну скаргу  - 6 год 00 хв,  представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції - 2 год 00 хв та представництво інтересів клієнта в суді в режимі відео конференції - 2 год 00 хв, загальна кількість витраченого часу становила 12 год 00 хв  вартістю - 36000,00 грн;
- акт здачі-прийняття робіт №05-09/24 (наданої правової допомоги) від 06.09.2024 року на загальну суму 30 000,00 грн., 
- актом здачі-прийняття робіт №21-10/24 (наданої правової допомоги) від 21.10.2024 року на загальну суму 6000,00 грн., 
- платіжу інструкцію №1332 від 09.09.2024 року;
- рахунок фактуру №ЮП 21-10/24 від 21.10.2024 року.
Так, за умовами укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" і адвокатом Мацак О.Ю. Договору №04-07/23 про надання правової (правничої) допомоги від 04.07.2023 (п.1.1.), Клієнт (ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг") доручає, а Виконавець (адвокатом Мацак О.Ю.) приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу обсягах та на умовах, передбачених цим договором.
Правова допомога включає:
- надання роз`яснень та консультацій, захист та представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства, цивільного та адміністративного судочинства, кримінального провадження, а також інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
- представництво і захист права, свобод та інтересів Клієнта у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами;
- складання заяв, скарг, клопотань, процесуальних та інших правових документів правового характеру;
- представництво інтересів Клієнта в органах виконавчої влади, виконавчої служби, приватних виконавцях. 
Відповідно до п. 4.2. Договору, вартість правової допомоги визначається (складається) з погодинної оплати за надані послуги (виконані роботи) та становить 3    000,00 за одну годину праці. По факту надання послуг (виконання робіт) Виконавець складає акт з визначенням загального обсягу витраченого часу на надання послуг (виконання робіт) за поточний місяць.
Отже заяви Товариства  з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" містять вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу понесених у Господарському суді міста Києва у розмірі 63   000 ,00 грн, які заявник просить покласти солідарно на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери», процесуальним правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юфітекс», а також вимогу про стягнення з позивача 31   219,20 грн судових витрат понесених у суді апеляційної інстанції.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Оцінюючи доводи відповідача-3 стосовно розміру заявлених до відшкодування адвокатських витрат, суд дійшов наступних висновків. 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах "Двойних проти України" (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,"Гімайдуліна і інші проти України"(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, "East/West Alliance Limited" проти України" (пункт 268) від 23 січня 2014 року, "Баришевський проти України" (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.
У рішенні "Лавентс проти Латвії"   (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі          №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила, що в рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, суд    апеляційної інстанції, дійшов висновку, що заява  Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг"  про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, понесених при розгляді справи,  підлягає частковому задоволенню, а саме в частині покладення таких витрат на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» в розмірі 63   000,00 грн. 
В частині покладення судових витрат саме солідарно на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юфітекс» та первісного позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Гапоненко Роман і партнери»  - суд апеляційної інстанції відмовляє, з огляду на наступне.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" про заміну сторони правонаступником та замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс".
Ч. 2 ст. 52 ГПК України визначено, що    усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах,   що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" перейшли усі процесуальні права та обов?язки, як сторони спору у справі №910/18250/16(910/18292/23), а отже, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" відсутній солідарний обов?язок в розумінні ст. 52 ГПК України щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Крім того, солідарний обов?язок з відшкодування судових витрат, понесених учасниками в межах розгляду справи - взагалі не передбачений чинним процесуальним законом. 
Оцінивши    подані докази та оцінивши обсяг послуг, що були надані адвокатом Мацак О.Ю.,    під час провадження у    судах       першої та апеляційної інстанцій у даній справі №910/18250/16(910/18292/23), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг" в сумі 63 000 грн на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої  інстанції в межах розгляду справи №910/18250/16(910/18292/23) та витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройкомплекс Інжинірінг" в сумі 31   219,00 грн на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду справи №910/18250/16(910/18292/23) - є обґрунтованими та співмірними об`єму наданих і отриманих юридичних послуг, у зв?язку з чим підлягають відшкодуванню Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" у зазначених розмірах. 

Керуючись ст. 129-130, п. 2 ч.1 ст. 231, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 року у справі №910/18250/16(910/18292/23)  - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 року у справі №910/18250/16(910/18292/23)    -       скасувати.
3. Ухвалити нове рішення яким:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс"  (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до     Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" та Приватного акціонерного товариства "Індбуд" про визнання припиненими зобов`язань Приватного акціонерного товариства "Індбуд" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Енергомонтажвентиляція" за Договором підряду №Р-16/13 від 21.05.2013, додатковою угодою №1 від 02.09.2013, додатковою угодою №2  від 28.11.2013 та додатковою угодою №3 від 04.11.2013- відмовити.
Провадження у справі №910/18250/16(910/18292/23)  за  позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс"  (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" - закрити.
4.  В решті апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 року у справі №910/18250/16(910/18292/23) - залишити без задоволення.
5.Судовий збір за подачу позову у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн 00 коп залишити за позивачем.    
6. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юфітекс".
7. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова    компанія "Енергомонтажвентиляція", Приватного акціонерного товариства "Індбуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" витрат на правничу допомогу понесених при розгляді справи №910/18250/16(910/18292/23)   у розмірі  225   000 (двісті двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп - відмовити.
8. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") судових витрат на професійну  правничу допомогу понесених Господарському суді міста Києва в межах справи №910/18250/16(910/18292/23)  - задовольнити частково.
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" ( 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд 77, оф.609 ЄДРПОУ 41526349) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" (03039, м. Київ, пр.-т. Голосіївський буд. 58-А, оф. 16 ЄДРПОУ 38684203) витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесені у Господарському суді міста Києва в межах справи №910/18250/16(910/18292/23) у розмірі 63   000 (шістдесят три тисячі) грн 00 коп.
10. В іншій частині заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"  - залишити без задоволення.
11. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (який є процесуальним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери") судових витрат на професійну правничу допомогу понесених у Північному апеляційному господарському суді в межах справи №910/18250/16(910/18292/23)  - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юфітекс" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд 77, оф.609 ЄДРПОУ 41526349) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"   (03039, м. Київ, пр.-т. Голосіївський буд. 58-А, оф. 16 ЄДРПОУ 38684203) витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесені у Північному апеляційному господарському суді в межах справи №910/18250/16(910/18292/23) у розмірі 31   219 (тридцять одну тисячу двісті дев`ятнадцять) грн 00 коп.
12. Матеріали справи №910/18250/16(910/18292/23) повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повна постанова складена та підписана: 01.05.2025. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                С.І. Буравльов