СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року                                      м. Харків                        Справа № 905/1014/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя  Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича (вх.№310Д/1-43) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 (суддя Ю.В. Макарова, повний текст рішення складено 24.01.2025) у справі №905/1014/24
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”, м.Київ, 
до Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича, м. Маріуполь, Донецька область 
про стягнення 61349,30 грн., - 

ВСТАНОВИВ: 

Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”, м. Київ звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.11.2018 в розмірі 61349,30грн, з яких: 39946,38грн - заборгованість за кредитом, 7100,68грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 13500,00грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 802,24грн - заборгованість з пені. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 у справі №905/1014/24 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за кредитом у розмірі 39946,38грн, заборгованість з відсотків нарахованих на прострочену заборгованість у розмірі 7100,68грн, заборгованість з відсотків (комісія) за користування кредитом у розмірі 13500,00грн, заборгованість з пені у розмірі 802,24грн та судовий збір у розмірі 2422,40грн. 
Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.
Фізична особа-підприємець Пінчук Денис Вікторович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 у справі №905/1014/24, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича у справі №905/1014/24 відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги наводить такі доводи:
-  позивач не надав до позову доказів підписання відповідачем договору від 05.11.2018;
- з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), зауважує, що позивачем наданий суду витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», який не підписано ФОП Пінчуком Д.В.;
- крім того, у витязі з «Умов та правил надання банківських послуг», а саме розділ 3.2.8. «Умов та правил надання кредиту «Кредит КУБ» відсутня будь-яка інформація стосовно усіх умов договору, які нібито погоджені відповідачем. Тобто, наразі, відповідач та суд позбавлені можливості встановити, які саме правовідносини та на яких саме умовах виникли між сторонами.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2025 для розгляду справи № 905/1014/24 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича на рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 у справі №905/1014/24. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/1014/24. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів скаржнику. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
26.02.2025 через систему “Електронний суд” до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у їх задоволенні, оскаржуване судове рішення залишити без змін.
В обґрунтування своїх заперечень вказує таке:
- АТ КБ “ПриватБанк” до позовної заяви подано документальне підтвердження підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ” від 05.11.2018 між  клієнтом та банком шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів, в яких зазначена інформація щодо результатів перевірки підписів (відомості про сертифікат ключа: ким виданий, реєстраційний номер сертифіката; дата видачі; дата закінчення дії тощо);
- щодо посилання не невідому анкету підписану ЕЦП 08.10.2018, то в дану дату підписана Анкета-заява клієнта юридичної особи про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка також долучена до матеріалів справ, та в якій зазначені анкетні дані відповідача (оригінал анкети також був долучений до матеріалів справи для перевірки ЕЦП); 
- Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ” від 05.11.2018 містить погоджені істотні умови Кредитного договору;
- посилання відповідача у апеляційній скарзі на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, є безпідставним, оскільки спірні правовідносини у зазначеній справі не є релевантними до правовідносин, які виникли у справі, що переглядається. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025, у зв`язку із виходом у відставку судді Терещенко О.І. для розгляду справи №905/1014/24 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М. 
З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомленні про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила таке.
Як вірно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 05.11.2018 Фізична особа-підприємець Пінчук Денис Вікторович (клієнт, позичальник) через систему інтернет-клієнт-банкінгу підписав з використанням кваліфікованого електронного підпису заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ».
За її змістом, підписанням цієї заяви на підставі ст.634 Цивільного кодексу України відповідач приєднується до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі – Умови), що розміщені на сайті ПриватБанку pb.ua. Ця Заява та Умови разом складають кредитний договір між банком та клієнтом. 
У кредитному договорі сторони погодили умови розділу « 1. Істотні умови кредитного договору» наступного змісту.
Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни (п.1.1. договору).
Розмір кредиту: 150000.00грн (п.1.2. договору).
Строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів клієнту(п.1.3. договору).
Відповідно до п.1.4. договору проценти (комісія) за користування кредитом: 1.8% в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).
Пунктом 1.5. договору передбачено порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.
Сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку 1 до цієї Заяви та доступний клієнту у системі «Приват24 для бізнесу».
Відповідно до п.1.6. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.
За умовами п.1.9. договору укладення кредитного договору здійснюється шляхом підписання клієнтом заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.
Згідно п.1.10. договору кредитний договір вважається укладеним, якщо клієнт підписав цю заяву протягом 10 днів з дати направлення заяви клієнту в системі   «Приват24 для бізнесу», або у сервісі «Paperless». Якщо клієнт підписав Заяву пізніше цього терміну, вона втрачає дію і укладення договору можливе тільки після подачі нової заяви на отримання кредиту та нового прийняття рішення Банком щодо можливості кредитування Клієнта. 
У якості Додатку №1 до заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» сторони уклали Графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом, відповідно до якого погодили погашення кредиту щомісяця протягом 12 місяців рівними частинами у розмірі 12500грн та сплату суми процентів щомісячно протягом дванадцяти місяців у розмірі 2700грн.
Позивачем приєднані до позову та додатково до заяви про усунення недоліків витяг з “Умов і правил надання банківських послуг” в редакції від 01.11.2018, а саме розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги “КУБ” (далі – Умови). 
Згідно з п.3.2.8.1. Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий “Кредит КУБ” (далі - послуга) для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (суму кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, а також в системі “Приват24”.
Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі "Paperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.
За умовами п.3.2.8.3.1. Умов повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві. Датами сплати платежів є дати, зазначені в заяві.
Відповідно до п.3.2.8.3.1.3. Умов клієнт доручає банку щомісячно у строки, зазначені в заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за Послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. 
За приписами п.3.2.8.3.2 Умов за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в заяві та тарифах. 
При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п.3.2.8.6.2.). 
Відповідно до п.3.2.8.3.3 Умов при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві. У разі порушення клієнтом будь-якого із грошових зобов`язань і при реалізації права Банку, передбаченого п.3.2.8.3.1., клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.
Відповідно до п.3.2.8.5.2, п.3.2.8.5.3, п. 3.2.8.5.5. Умов клієнт зобов`язується оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п.3.2.8.3.2; повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені договором, у терміни і в сумах, як встановлено в п.п. 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку; сплатити банку проценти згідно з п.п.3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2.
За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.8.1, 3.2.8.3. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п.3.2.8.3.2. (п.3.2.8.9.2. Умов).
Відповідно до п.3.2.8.9.2. нарахування прострочених процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується.
Відповідно до п. 3.2.8.9.3. Умов сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п.3.2.8.3.1). Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, що відрізняється від зазначеної в цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованої від попередньої дати погашення по день фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.
У разі, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки за цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені в банківський день, що передує вихідному або святковому дню (п.3.2.8.9.4. Умов).
Пунктом 3.2.8.9.6. Умов зобов`язання за цим договором виконуються в такій послідовності: кошти, отримані від Клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим договором, перш за все спрямовується для відшкодування витрат/збитків банку згідно з п.п.3.2.8.5.14 цього договору, далі для погашення неустойки згідно з розділом 5 цього договору, далі – прострочених процентів, далі – простроченого кредиту, далі – процентів, далі – кредиту. Остаточне погашення заборгованості за цим договором проводиться не пізніше дати, зазначеної в п.3.2.8.9.3. цього договору. У разі несплати процентів у відповідні дати сплати, визначені в цьому договорі, вони вважаються простроченими. У разі розрахунку витрат банку згідно з п.п.3.2.8.5.14. цього договору за згодою сторін можлива зміна термінів погашення кредиту.
За приписами п.3.2.8.9.7. Умов розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в Заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту. 
Відповідно до п. 3.2.8.10.1. Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту передбачених п.п.3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1., п.3.2.8.9., 3.2.8.3.1 цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. 
Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконано клієнтом. (п.3.2.8.10.3. Умов)
Договір є чинним з моменту підписання клієнтом Заяви про приєднання та перерахування банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії договору встановлюється з дня його укладання і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.
Позивач зазначає, що на виконання умов договору Акціонерним товариством Комерційний банк “Приват Банк” 05.11.2018 наданий Фізичній особі-підприємцю Пінчук Д.В. кредит в розмірі 150000грн, що підтверджується випискою по рахунку позичальника № НОМЕР_1 .
Зобов`язання за кредитним договором від 05.11.2018 були виконані відповідачем частково.
Вказані обставини, стали підставою звернення до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 39946,38грн; заборгованості за відсотками у розмірі 7100,68грн, нарахованими на прострочену заборгованість; заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 13500,00грн та заборгованості з пені у розмірі 802,24грн.
Дослідивши умови укладеного між сторонами договору та матеріали справи, колегія суддів зазначає таке.
За приписами частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Аналогічні приписи містяться у ст. 174 Господарського кодексу України.
Згідно з ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст.ст. 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Статтею 7 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” (в редакції станом на дату підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”) оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг”).
Абзац другий ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений між Фізичною особою-підприємцем Пінчуком Д.В. та Акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк” договір б/н від 05.11.2018, є договором приєднання у розумінні приписів ЦК України.
У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивач не надав суду доказів підписання відповідачем договору від 05.11.2018, оскільки на підтвердження його укладення з боку відповідача позивач надає до позову результат перевірки електронного підпису відповідача від 08.10.2018, що не стосується договору від 05.11.2018, оскільки такий не міг бути підписаний відповідачем за місяць до його укладення.
Колегія суддів вважає вказані твердження відповідача безпідставними з огляду на таке.
За приписами статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). 
Також, приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис". 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. 
Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі (стаття 4 названого Закону). 
Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. 
Відповідно до статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. 
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги": електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. 
Частиною 4 статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" також передбачено, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Колегія суддів зазначає, що АТ КБ “ПриватБанк” до позовної заяви подано документальне підтвердження підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ” від 05.11.2018 клієнтом та банком шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів, в яких зазначена інформація щодо результатів перевірки підписів (відомості про сертифікат ключа: ким виданий, реєстраційний номер сертифіката; дата видачі; дата закінчення дії тощо).
Факт підписання сторонами по справі Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ” від 05.11.2018, з використанням кваліфікованого електронного підпису (КЕП), може бути перевірений за допомогою Інтегрованої системи електронної ідентифікації ID.GOV.UA (ІСЕІ), або за допомогою будь-якого іншого інтернет-ресурсу перевірки ЕЦП. 
За фактом перевірки онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису суду наданий сформований 24.09.2024 протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису файлу “Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ”, яким за результатами перевірки підтверджується успішне створення підпису від імені Пінчук Денис Вікторович, час створення 05.11.2018 об 16:35:29.  
Щодо посилання не невідому анкету підписану ЕЦП 08.10.2018, слід зазначити, що у вказану дату підписана Анкета-заява клієнта юридичної особи про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка також долучена до матеріалів справ, та в якій зазначені анкетні дані відповідача (оригінал анкети також був долучений до матеріалів справи для перевірки ЕЦП).
Таким чином, наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що укладений між сторонами договір має електронну форму, оскільки відповідач приєднався до умов та правил надання послуги “КУБ” шляхом підписання електронним цифровим підписом відповідної заяви про приєднання та є належним та допустимим доказом в підтвердження виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків.
Також колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що сторонами не погоджені істотні умови Кредитного договору.
В обґрунтування вказаного твердження скаржник посилається на відсутність у витязі з «Умов та правил надання банківських послуг», а саме розділі 3.2.8. «Умов та правил надання кредиту «Кредит КУБ» будь-якої інформації стосовно усіх істотних умов договору. При цьому, апелянт наводить правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За наслідками дослідженням змісту підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ” від 05.11.2018 суд встановив, що сторони у письмовому вигляді погодили істотні умови кредитного договору, а саме: вид кредиту, мету кредиту, розмір кредиту, строк кредиту, процентну ставку за користування кредитом, проценти за користування кредитом у разі виникнення прострочення зобов`язань за кредитним договором, неустойку та інші умови. 
Посилання апелянта на те, що діюча станом на час укладання договору редакція розділу 3.2.8. Умов не відповідає наявному в матеріалах справи витягу є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.  
Так, позивачем приєднані до позову та додатково до заяви про усунення недоліків витяг з “Умов і правил надання банківських послуг” в редакції від 01.11.2018, а саме розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги “КУБ” (далі – Умови). 
Як встановлено судом, надана позивачем редакція означеного розділу Умов відповідає редакції станом на 01.11.2028 розміщеній на сайті https://privatbank.ua/terms/, тобто редакції на час укладання спірного договору.
За своїм змістом положення розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги “КУБ” є відсильними щодо питань врегулювання та погодження істотних умов кредитування до Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, яка в свою чергу підписана сторонами. У відповідності до розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги “КУБ”  істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, строк кредиту, порядок сплати кредитних коштів) і були погоджені сторонами в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, у Графіку відображено порядок сплати проценти за користування кредитом та основної суми боргу. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Щодо посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, правовідносини у якій відповідач вважає подібними за об`єктом спору та за змістовним критерієм до тих, що виникли у справі, яка розглядається, колегія суддів зазначає таке.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; п.38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7; п.40 постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19; п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16).
Так, у справі №342/180/17, на яку посилається відповідач, Верховним Судом досліджувалося питання правомірності позовних вимог щодо стягнення з позичальника відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, а також з огляду на відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про це. 
Хоча у справі №342/180/17 предметом судового розгляду були подібні позовні вимоги про стягнення на користь банка заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у вигляді заяви-анкети, зокрема, у частині повернення кредитних коштів та сплати процентів, пені, проте у межах цієї справи Великою Палатою Верховного Суду були встановлені обставини відсутності в укладеному між сторонами кредитному договорі у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсутність умови щодо строку повернення кредиту (користування ним), процентна ставки за користування кредитом також не була визначена.
Проте, у даній справі №905/1014/24 банк та позичальник у заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, яка підписана сторонами, погодили істотні умови надання кредиту – строк кредиту, розмір кредиту, порядок погашення кредиту, розмір процентів за користування кредитом, сплату неустойки та підвищену процентну ставку у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, як убачається з тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, зазначена справа стосувалася   спору щодо укладання та виконання споживчого кредиту.
Отже, враховуючи змістовний критерій подібності, справа №342/180/17 та справа №905/1014/24 відрізняються за встановленими судами фактичними обставинами, що виключає подібності правовідносин.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що шляхом підписання 05.11.2018 Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”, згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України, між АТ КБ "ПриватБанк" та ФОП Пінчук Д.В. укладено Кредитний договір № б/н від 05.11.2018, в якому погоджені всі істотні умови, що є обов`язковими для кредитних договорів. 
А отже, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що договір №б/н від 05.11.2018 за своєю правовою природою має ознаки кредитного договору, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфів 1 та 2 глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору Акціонерним товариством Комерційний банк “ПриватБанк” 05.11.2018 наданий Фізичній особі-підприємцю Пінчук Д.В. кредит в розмірі 150000грн, що підтверджується випискою по рахунку позичальника № НОМЕР_1 .
Тобто, банк виконав свої зобов`язання в частині надання позичальнику кредитних коштів, внаслідок чого у останнього виник обов`язок з повернення кредитних коштів та сплати процентів (комісії) за користування кредитом відповідно до графіку платежів та у визначеному у п.1.5 заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” порядку. 
Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за договором та банківські виписки за період з 05.11.2018 по 22.07.2024, з яких вбачається здійснення відповідачем таких платежів:
- повернення кредитних коштів у загальному розмірі 110053,62грн, а саме: 05.12.2018 у розмірі 12500,00грн; 05.01.2019 у розмірі 12536,02грн; 20.02.2019 у розмірі 12463,98грн; 13.03.2019 у розмірі 1285,23грн; 15.03.2019 у розмірі 686,57грн; 16.03.2019 у розмірі 53.84грн; 17.03.2019 у розмірі 3612,68грн та у розмірі 6861,68грн; 20.05.2019 у розмірі 10895,23грн; 24.06.2019 у розмірі 15583,47грн; 25.11.2019 у розмірі 22457,78грн; 03.06.2020 у розмірі 1155,65грн; 14.06.2020 у розмірі 909,09грн; 03.07.2020 у розмірі 2339,71грн; 15.07.2020  у розмірі 395,45грн; 29.07.2020 у розмірі 3536,24грн; 20.08.2020 у розмірі 2782,00грн.
- погашення процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, у загальному розмірі 6707,41грн, а саме: 20.02.2019 у розмірі 232,66грн; 13.03.2019 у розмірі 116,67грн; 15.03.2019 у розмірі 29,90грн; 16.03.2019 у розмірі 14,04грн; 17.03.2019 у розмірі 13,97грн; 20.05.2019 у розмірі 966,66грн; 24.06.2019 у розмірі 958,23грн;
- погашення процентів (комісії) за користування кредитом у загальному розмірі 18900,00грн, а саме: 20.02.2019 у розмірі 236,79грн; 10.03.2019 у розмірі 579,00грн; 11.03.2019 у розмірі 782,09грн; 12.03.2019 у розмірі 1102,34грн; 13.03.2019 у розмірі 196,42грн; 20.05.2019 у розмірі 5261,68грн; 24.06.2019 у розмірі 2700,00грн; 
- погашення пені у загальному розмірі 9537,28грн, а саме: 20.02.2019 у розмірі 213,81грн; 10.03.2019 у розмірі 60,74грн; 11.03.2019 у розмірі 14,65грн;12.03.2019 у розмірі 13,88грн; 13.03.2019 у розмірі 12,80грн;  15.03.2019 у розмірі 22,45грн; 16.03.2019 у розмірі 10,52грн; 17.03.2019 у розмірі 10,48грн; 20.05.2019 у розмірі 876,43грн; 24.06.2019 у розмірі 759,30грн; 25.11.2019 у розмірі 7542,22грн.
Враховуючи умови договору та графік погашення основної суми боргу та процентів, відповідач повинен був повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти (комісія) в строк по 05.11.2019 включно.
Проте, позичальник повернув банку кредитні кошти у загальному розмірі 110053,62грн, допустив прострочення повернення залишку кредиту згідно з графіком погашення основної суми боргу та процентів за кредитом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності у відповідача заборгованості за Кредитним договором № б/н від 05.11.2018 у розмірі 39946,38грн.
Позивачем також заявлені до стягнення проценти (комісія) за користування кредитом у розмірі 13500грн., які визначені сторонами к п.1.4 договору кредиту, а також нараховані відповідно до п.1.6 договору кредиту на прострочену заборгованість проценти у розмірі 7100,68грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 навела висновок про те, що припис абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. 
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Отже, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п.1.4. договору проценти (комісія) за користування кредитом встановлена у розмірі 1.8% в місяць від початкового розміру кредиту. 
Як вже зазначалося, відповідно до графіку щомісячний розмір процентів складає 2700грн, що узгоджується з умовами п.1.4. заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, відтак загальна сума вказаних процентів за період кредитування складає 32400грн. 
Позичальник здійснив погашення процентів (комісія) частково у загальному розмірі 18900,00грн, відтак допустив прострочення їх оплати згідно з графіком погашення, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 13500грн, яка обліковується у банківській виписці з 05.11.2018 по 22.07.2024 та підтверджується розрахунком заборгованості.
В Графіку погашення (Додаток №1 до заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”) підлягаючі сплаті позичальником за договором кредиту проценти (комісія) за користування кредитом відображені в колонці “сума процентів”, однак ці ж самі суми в наданому банком розрахунку заборгованості вказано в колонці з назвою “комісія нарахована”, відтак вказана “комісія” по своїй суті і є тими самими процентами, про розмір яких сторони домовилися в п.1.4 кредитного договору (правова природа - проценти за користування кредитом).
Право позивача на стягнення заборгованості у розмірі 13500,00грн, яка є процентами за користування кредитом, передбачено ч.1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).
В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку позичальника з відображенням сум нарахованих процентів на прострочену заборгованість за умовами п.1.6. заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ”, станом на 06.11.2019 сума заборгованості за якими становить 7100,68грн. В цій частині вимог проценти стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст.625 ЦК України. 
Враховуючи період нарахування до початку в Україні воєнного стану, відповідач в силу положень п.18 розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" ЦК України не звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу щодо стягнення з відповідача 7100,68грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 13500,00грн - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.
Щодо заявленої до стягнення заборгованості по пені в сумі 802,24грн, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України).
Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п.1.6. заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” сторони передбачили такий вид забезпечення виконання як неустойка у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом. Заявлена до стягнення заборгованість зі сплати пені виникла станом на 08.12.2019 (нарахована за період прострочення 13 днів), в матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку позичальника з відображенням відповідних сум нарахувань та здійснених оплат.
Пеня нарахована у зв`язку з простроченням позичальником до початку періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, відтак відповідач в силу положень п.15 розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Цивільного кодексу України не звільняється від обов`язків сплатити на користь позивача пеню за таке прострочення.
З урахуванням вимог ст.41 Закону України “Про Національний банк України”, Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій.
Долучені позивачем до матеріалів справи банківські виписки з рахунку клієнта є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Банківські виписки по рахунку відповідача підтверджують здійснення операцій між банком та позичальником, виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором, надання позичальнику кредитних коштів у відповідних розмірах та неналежне виконання останнім своїх зобов`язань у встановлених договором розмірі та строки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №910/16143/18, від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18 та від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів повернення заявлених до стягнення кредитних коштів, як і доказів сплати заборгованості по процентам та пені в заявленому розмірі або обґрунтованих заперечень проти розрахунку заборгованості, перевіривши заявлені до стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 39946,38грн, відсотків нарахованих на прострочену заборгованість у розмірі 7100,68грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 13500,00грн та пені у розмірі 802,24грн, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні нарахування здійснено арифметично вірно та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 у справі №905/1014/24 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пінчука Дениса Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2025 у справі №905/1014/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.В. Плахов  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін