П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/7594/24	
Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Турецької І.О.,  
                                                    Єщенка О.В.                           
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2024р. ОСОБА_1 звернулося до суду із позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області: 
- від 15.02.2023р. №0014102-2411-1426, у сумі 5 755,2грн., 
- від 20.12.2023р. №0546614-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 890,4грн.,
- від 20.12.2023р. №0546615-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 693,6грн.,
- від 20.12.2023р. №0006811-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 7 793,5грн., 
- від 20.12.2023р. №0546638-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 939,25грн., 
- від 20.12.2023р. №0546639-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 1205,75грн., 
- від 15.05.2024р. №0350803-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 48 199,8грн., 
- від 15.05.2024р. №0350802-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 7457,1грн., 
- від 15.05.2024р. №0350801-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 5808,9грн., 
- від 15.05.2024р. №0350804-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 4472,25грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, а позов підлягає задоволенню, оскільки податковим органом не доведено, що позивач впродовж 2021-2023р. використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.
Позивач вважає, що на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , які належать позивачу на праві приватної власності, поширюється запроваджена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга та зазначене нерухоме майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувані рішення діяв правомірно, в межах та на підставі норм податкового законодавства, оскільки позивачем не надано доказів того, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього не поширюються пільги передбачені пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить:  
 -нежитлова будівля–гаражний бокс за адресою: АДРЕСА_1 , 
- нежитлова будівля–гаражний бокс за адресою: АДРЕСА_2 , 
- нежитлова будівля–зерновий склад за адресою: АДРЕСА_3 ,
- нежитлова будівля-гаражний бокс за адресою: АДРЕСА_1 . 
Податковим органом на виконання вимог пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України було проведено нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021-2023р. та сформовано податкові повідомлення-рішення: 
- за 2021 рік - від 15.02.2023р. №0014102-2411-1426, у сумі 5755,2грн., від 20.12.2023р. №0546614-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 890,4грн., від 20.12.2023р. №0546615-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 693,6грн., 
- за 2022 рік - від 20.12.2023р. №0006811-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 7793,5грн., від 20.12.2023р. №0546638-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 939,25грн, від 20.12.2023р. №0546639-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 1205,75грн., 
- за 2023 рік  від 15.05.2024р. №0350803-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 48 199,8грн,  від 15.05.2024р. №0350802-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 7457,1грн., від 15.05.2024р. №0350801-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 5808,9грн., від 15.05.2024р. №0350804-2411-1426-UA 48060350000011218, у сумі 4472,25грн.
Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.265 ПК України встановлено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки входить до складу податку на майно.
У відповідності до пп.266.1.1 п.266.1. ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018р. №2628-VIII, пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України   викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019р., що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що застосування вказаної норми передбачає наявність двох умов:
- перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, 
- друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.           
Положеннями п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України).
За визначенням пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу – є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2019р. у справі №340/1905/18. 
Апеляційний суд зазначає, що поняття  «сільськогосподарський товаровиробник»  міститься у  ст.1 ЗУ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001р. за №2238-III, під яким законодавець визначає   фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття   «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, відповідно до ст.1 ЗУ «Про сільськогосподарський перепис»:
- виробники сільськогосподарської продукції   - це юридичні особи   всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи,   фізичні особи   (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою         класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про сільськогосподарський перепис», продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.
Приписами пп. ж   п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку ( в редакції з 1.01.2019р.).
Положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000р. за №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас - 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» охоплює такі підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»;   1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п.«ж» пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, суд повинен встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм  права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як  об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Як вбачається із матеріалів справи, що за даними Державного реєстру за позивачем рахуються земельні ділянки.
Комісією по визначенню стану використання об`єктів нерухомості Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, з метою встановлення стану використання об`єкту встановлено, що нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Кам`янка, вул. Набережна,166, нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3 у 2021-2023 роках використовувалися як зерносклад ОСОБА_1 для ведення сільськогосподарського виробництва - зберігання зерна, нежитлові приміщення не передано в оренду, фізична особа ОСОБА_1 є одноосібником.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач звернувся до Бюро технічної інвентаризації щодо проведення поточної інвентаризації та отримання висновку чи відносяться об`єкти нерухомості, які знаходяться у нього у власності до класу «будівлі сільського господарського призначення, лісництва та рибного господарства», на що було надано довідки про те, що нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Кам`янка, вул. Набережна,166 є складом та відноситься до будівель с/г призначення ДК-018-2000 код:1271.9-будівлі с/г призначення, нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Кам`янка, вул. Набережна,338 є складом та відноситься          до          будівель          с/г призначення          ДК-018-2000 код:1271.9-будівлі          с/г  призначення, є складом та відноситься до будівель с/г призначення ДК-018-2000 код:1271.9-будівлі с/г призначення, нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Кам`янка, вул. Набережна,304 є складом та відноситься          до          будівель          с/г          призначення          ДК-018-2000 код:1271.9-будівлі с/г  призначення.
Дослідивши надані позивачем документи, судовою колегією встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі та земельні ділянки. 
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем не надано відповідних та належних доказів того, що він є дійсно сільськогосподарським товаровиробником. 
При цьому, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у   статті 1 ЗУ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001р. за №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка:
1) займається виробництвом сільськогосподарської продукції, 
2) переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції 
3) та її реалізацією.
Апеляційний суд дослідивши матеріали справи зазначає, що позивач таких доказів суду не надав. 
Довідка Комісії по визначенню стану використання об`єктів нерухомості Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якій зазначено, що в нежитловій будівлі позивач зберігає майно, не може підтвердити, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та зберігає вирощене ним зерно.       Відповідач у відзиві зазначив, що згідно з даними інформаційних систем ДПС, декларації про майновий стан та доходи за 2021 рік, в яких визначено суми доходу отриманих за результатами сільськогосподарської діяльності, ОСОБА_1 не надавалась. Як суб`єкт господарювання, (фізична особа - підприємець) з видами діяльності сільськогосподарського товаровиробника, ОСОБА_1 на обліку в податкових органах не перебуває. 
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що в даному випадку підтвердження того, що   ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником відсутні. При цьому, декларації про доходи та звіти про збирання врожаю сільськогосподарських культур  за формою 37сг позивач не надав.
Отже, позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами, що він є сільськогосподарським товаровиробником та факт використання нежитлових будівель  у виробництві сільськогосподарської продукції та належність нежитлових будівель до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому судова колегія вважає, що позивач права на податкову пільгу не має та спірні податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.
Що стосується посилання позивача на те, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року належить ОСОБА_2 , але податкові-повідомлення з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки від 15.05.2024р. №0350804-2411-1426- UA 48060350000011218, у сумі 4472,25грн. по даному об`єкту  надійшло позивачу, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки Реєстр права власності на нерухоме майно сформований станом на 5.09.2024р. та свідчить про те, що власником цієї нежитлової будівлі залишається позивач.
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, є правомірними та не підлягають скасуванню.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

      П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                                                 
                       Судді:                                                                                   І.О. Турецька                               

                                                                                         О.В. Єщенко