ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2025 р.           Справа№ 910/13028/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Тищенко А.І. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп»
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 (повний текст рішення складено 05.07.2024)
у справі №910/13028/23 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»
до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп»
про стягнення 81 357,24 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про стягнення 81  357,24 грн.                                                                                                                                
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі № 910/13028/23 позов задоволено.
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування в розмірі 81 357 грн 24 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп.
Суд першої інстанції, виходивши з того, що згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-204719895 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, дійшов висновку про те, що позивачем правомірно розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 81    357,24 грн, яка підлягає доплаті відповідачем.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №910/13028/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. У разі неявки представника скаржника розгляд справи проводити без його участі. 
Крім того, до апеляційної скарги додано клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи у справі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А, Коробенко Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13028/23 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/13028/23.
08.08.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про призначення автотоварознавчої експертизи. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/13028/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №910/13028/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13028/23.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко   Г.П., Тищенко А.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 прийнято до провадження справу №910/13028/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №910/13028/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко   К.В., судді - Коробенко   Г.П., Тищенко А.І.
19.09.2024 через систему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
За доводами відповідача, рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не нарахував коефіцієнт фізичного зносу щодо пошкодженого транспортного засобу, оскільки ТЗ був ввезено із США до України у пошкодженому стані та відновлено в Україні.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач наголошує, що при ліміті страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи у розмірі 0,00 грн відповідач повинен був сплатити позивачу 130 000,00 грн, але у свою чергу відповідач сплатив позивачу 48 642,76 грн, при цьому навіть якщо припустити, що на транспортний засіб варто застосувати коефіцієнт зносу у розмірі 0,39, то відповідно до методики автотоварознавчої експертизи розмір страхового відшкодування з урахування коефіцієнту зносу складав би 149 618,12 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи
29.04.2022 о 14 год. 30 хв. по вул. Брацлавській у м. Вінниці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes Benz 814D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2022 у справі № 127/8888/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був застрахований у позивача на підставі Сертифікату добровільного страхування наземного транспорту №3014/202/006028 від 18.04.2022.
29.04.2022 страхувальник позивача звернувся до позивача із повідомленням про подію з ознаками страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування.
13.05.2022 на замовлення позивача оцінювачем Видутою Д.Ю. було складено Звіт №78-D/10/75 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 225  094,69 грн; значення коефіцієнта фізичного зносу визначено таким, що дорівнює нулю.
Поряд з цим, на підставі рахунку ФОП Ячиченко Н.Ю. № Ф-00000603 від 03.05.2022, Аварійним сертифікатом від 13.05.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена в розмірі 223    913,59 грн.
На підставі Страхового акту № 114849/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 223  913,59 грн, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі, а саме 28    033,32 грн було утримано в рахунок погашення несплачених страхувальником страхових платежів, а 195    880,27 грн було перераховано на рахунок ремонтної організації (ФОП Ячиченко Н.Ю.), що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжної інструкції №11427 від 18.05.2022.
У подальшому було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Актом виконаних робіт № Ф-00000603 від 25.06.2022 на суму 223  448,59 грн.
З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем, позивач звернувся до нього із претензією.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
З матеріалів справи вбачається, що на замовлення відповідача 04.07.2022 оцінювачем ФОП Демяненком М.М. було складено Звіт № 2245 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно з яким, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,39, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 48    642,76 грн.
Листом № Вих-220000581224-6 від 26.09.2022 відповідач повідомив про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 48    642,76 грн, яку, як стверджує позивач, відповідач сплатив.
З огляду на те, що відповідач не виплатив позивачу решту суми страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 81 357,24 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано значення коефіцієнта фізичного зносу, з огляду на те, що складові частини кузова автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювалися ремонтом до настання ДТП.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.
Судом встановлено факт виконання позивачем умов Сертифікату добровільного страхування наземного транспорту №3014/202/006028 від 18.04.2022 та виплати, на підставі заяви страхувальника, Страхового акту № 114849/1 та Аварійного сертифікату від 13.05.2022, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 223    913,59 грн, 28    033,32 грн з яких було утримано в рахунок погашення несплачених страхувальником страхових платежів, а 195    880,27 грн було перераховано на рахунок ремонтної організації, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжної інструкції №11427 від 18.05.2022.
Статтею 27 Закону України «Про страхування»  та  статтею 993 Цивільного кодексу України  визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.
Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявного в матеріалах справи Полісу № ЕР-204719895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes Benz 814D», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП була застрахована у відповідача, відтак особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду, відповідно до положень  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.
Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на складений на його замовлення Фізичною особою - підприємцем Демяненком М.М. Звіт № 2245 від 04.07.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно з яким, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,39, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 48    642,76 грн.
Відповідно до п. 9 ч. 2  ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Частинами 1, 2  статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
За приписами частин 1, 6  статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Пункт 22.1  статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до  Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.
Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена  Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092  та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика).
Законом України «Про оцінку майна та майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»  та Методикою регулюються процедури проведення оцінки КТЗ та його технічного огляду. Вказані нормативно-правові акти визначають імперативний обов`язок оцінювача/експерта перед складанням будь-яких звітів та експертиз безпосередньо оглянути КТЗ та встановити всі його характерні особливості.
Згідно з п. 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Відповідно до пунктів 5.5, 5.6 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Після закінчення зовнішнього технічного огляду провадиться перевірка роботи двигуна та інших складників, а для спеціалізованих (спеціальних) КТЗ - працездатність спеціального обладнання. У разі можливості проведення ходових випробувань (під час руху КТЗ) перевіряється робота складників КТЗ з метою встановлення їх технічного стану.
Крім того, відповідно до п. 4.4 Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, зокрема, така інформація: дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки.
У Звіті № 2245 від 04.07.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, зазначено, що визначення обсягу відновлювальних робіт, необхідних для цього запчастин та матеріалів проводилось на підставі протоколу огляду спеціалістом відповідача та фотододатками.
Отже безпосередньо оцінювачем не проводився огляд пошкодженого транспортного засобу.
Суд першої інстанції зазначив, що наданий відповідачем Звіт № 2245 від 04.07.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, не може бути належним доказом на підтвердження значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,39 та вартості матеріального збиту, завданого власнику автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 48 642,76 грн, з огляду на порушення порядку проведення дослідження.
Поміж цим, судова колегія враховує, що призначена за клопотанням відповідача судова транспортно-товарознавча експертиза відповідачем не була оплачена, що, серед іншого, унеможливило проведення експертного дослідження в цій справі без особистого огляду об`єкта дослідження експертом. Суд апеляційної інстанції ухвалою від 17.09.2024 відмовив у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про призначення автотоварознавчої експертизи з викладених у ній підстав.
При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, згідно з якою звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Підсумовуючи викладене, за правильним висновком суду першої інстанції, згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-204719895 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, відтак позивачем правомірно розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 81    357,24 грн, яка підлягає доплаті відповідачем.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статті 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1  ст. 16 Закону України «Про страхування»  договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Вказана норма кореспондується зі  статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 20 Закону України «Про страхування»  страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування»  визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Частинами 1 та 2  статті 1187 Цивільного кодексу України  передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1  статті 1188 Цивільного кодексу України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно з пунктом 22.1  статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ
5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції того, що позивач не нарахував коефіцієнт фізичного зносу щодо пошкодженого транспортного засобу, оскільки ТЗ був ввезено із США до України у пошкодженому стані та відновлено в Україні.
Заперечуючи проти вказаних доводів, позивач припустив, що якщо на транспортний засіб застосувати коефіцієнт зносу у розмірі 0,39, то відповідно до методики автотоварознавчої експертизи розмір страхового відшкодування з урахування коефіцієнту зносу складав би 149 618,12 грн, натомість як при ліміті страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи у розмірі 0,00 грн відповідач повинен був сплатити позивачу 130 000,00 грн, але у свою чергу відповідач сплатив позивачу 48 642,76 грн.
Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/839, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:
5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;
7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.
3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;
4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;
5 років - для мототехніки.
Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.
Колегія суддів, досліджуючи наведені доводи відповідача, вважає їх необґрунтованими та звертає увагу на наступне:
(1) відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіль «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1  - 2019 року випуску (а.с. 10), а оцінка вказаного ТЗ відбувалась 29.04.2022 (а.с. 18), тобто не перевищує трьох років, відтак за даних обставин з урахуванням положень п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, що спростовує доводи відповідача щодо нарахування коефіцієнту фізичного зносу;
(2) позивач просить стягнути вартість відновлювального ремонту ТЗ в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, у той час вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 223 448,59 грн.
Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №  910/13028/23 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі № 910/13028/23 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №  910/13028/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 у справі №  910/13028/23 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                А.І. Тищенко